ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4313/20

Провадження № 11-кп/4820/412/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0008023 від 12.12.2018, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, від покарання за яке ОСОБА_6 відповідно до ч.5 ст.74 КК України звільнено на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності.

Речовий доказ по справі, зазначений в постанові слідчого від 06.12.2019 року (т.2 а.с.42), а саме: компакт-диск «CD-R» на якому містяться відеозаписи під назвами «МАН02256», « НОМЕР_1 », « НОМЕР_2 » «Спілкування з працівниками поліції (вулиця)», які зберігаються в матеріалах судового провадження ухвалено зберігати там же.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

За вироком суду, 23 листопада 2018 року, приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 , в порушення: ст.30 Конституції України, якою кожному гарантується недоторканність житла і не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи; ст.12 Загальної декларації прав людини, відповідно до якої ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканість його житла; ст.17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, згідно якої ніхто не повинен зазнавати незаконних посягань на недоторканність його житла; ст.311 Цивільного кодексу України, згідно якої житло фізичної особи є недоторканним, а проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду, без згоди власника, без рішення суду, незаконно проник до належної на праві власності потерпілій ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_3 , де замінив замки вхідних дверей та зламав ручки вхідних дверей, зробивши у такий спосіб неможливим доступ потерпілої ОСОБА_7 до власної квартири чим порушив недоторканість житла останньої.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що потерпіла в усіх документах зазначала місце свого проживання в с. Голосків, а в квартирі ремонт не проводився і у ній ніхто не проживав, а тому причиною її не проживання у зазначеному приміщені є не заміна замків до вхідних дверей, а не закінчення ремонтних робіт.

Вказує, що потерпіла в квартирі не проживала, оскільки була не придатною для проживання, квартира знаходиться під арештом по цивільній справі, проте судом не надано належної оцінки. Таким чином сторона обвинувачення не спромоглася довести ані на досудовому розслідуванні, ані в суді першої інстанції, що приміщення квартири використовувалося потерпілою в якості свого житла.

На думку апелянта в приміщенні квартири він перебував на законних підставах, а потім в присутності поліцейських провів відео зйомку приміщення та залишив його на першу вимогу поліцейських, яких сам і викликав для фіксації факту проведення ремонтних робіт у квартирі, яка знаходилася під арештом.

Вважає, що в протоколах допиту потерпілої, свідків, рапорті слідчого ОСОБА_8 , протоколах оглядів місця події та предметів існують суттєві протиріччя та суперечності, які не були усунуті ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, що свідчить про їх неповноту.

Стверджує, що висновки суду про заміну замків до вхідних дверей та злам ручки не підтверджено якимись доказами вчинення ним таких дій та не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилається і на те, що при ухваленні вироку суд вийшов поза межі висунутого йому обвинувачення, оскільки його засуджено за вчинення злочину, який відбувся 23.11.2018 приблизно о 15 год. 30 хв., в той же час як дані події відбувалися о 16 год. 30 хв., що зафіксовано на диску, який був наданий суду та обвинувачення з приводу котрого йому не пред`являлося.

Звертає увагу і на те, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України були внесені до ЄРДР 12 грудня 2018 року; повідомлено про підозру 30.10.2019, копія обвинувального акту вручена 11.02.2020 та й той самий день направлений до суду, копію якого отримав 13.02.2020, тобто поза межами строку, визначеного ст..219 КПК України.

Вказує, що було порушено його право на захист, оскільки органи досудового розслідування фактично підозрюючи його у вчиненні кримінального правопорушення не повідомили про його статус, а тому був позбавлений можливості оскаржувати дії слідчого в порядку ст.303 КПК України.

Зазначає, що судом не було з`ясовано факт заподіяння потерпілій моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіянні, в якій грошовій сумі та інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Посилається на те, що судом було оголошено лише вступну та резолютивну частину вироку та не було повідомлено про проголошення про час проголошення вироку, не роз`яснено його зміст, порядок і строк оскарження, чим порушено його права.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах, доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та заперечував вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому, показав, що в 2012 році він як забудовник побудував будинок АДРЕСА_1 . В 2013 році, згідно договору про участь у фінансуванні реконструкції будинку, фактично продав потерпілій ОСОБА_7 квартиру №9 у вказаному будинку. Однак, потерпіла ОСОБА_7 , до цього часу, повністю за придбану квартиру з ним не розрахувалась. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_7 своїх зобов`язань, згідно договору, в частині розрахунку, він в 2017 році звертався з позовом до суду про розірвання вищевказаного договору з ОСОБА_7 про участь у фінансуванні реконструкції будинку. При цьому, з метою забезпечення позову, ухвалою суду на вказану квартиру накладався арешт, який було скасоване лише у вересні 2019 року. Відповідно до рішення суду від 28 листопада 2018 року, в задоволенні його позову до ОСОБА_7 про розірвання договору про участь у фінансуванні реконструкції будинку було відмовлено. 23 листопада 2018 року, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 та почувши гуркіт електроінструменту, він постукав у двері квартири АДРЕСА_4 , вказаного будинку, яка згідно документів належить ОСОБА_7 , оскільки бажав зустрітись з нею та з`ясувати, коли вона з ним остаточно розрахується. Проте, двері до квартири АДРЕСА_4 відчинив знайомий йому ОСОБА_9 , який раніше виконував на прохання ОСОБА_6 ремонтні роботи у вказаному будинку. Оскільки, потерпілої в квартирі не було, він повідомив ОСОБА_9 про те, що вказана квартира перебуває під арештом, ОСОБА_7 з ним за таку квартиру не розрахувалась, а тому ОСОБА_9 не може здійснювати ремонтні роботи у вказаній квартирі, після чого він викликав поліцію. При цьому, він дійсно заходив в квартиру АДРЕСА_4 , здійснював відеофіксацію. В квартиру він тоді заходив на запрошення ОСОБА_9 , який демонстрував йому недоліки виконаних будівельних робіт у вказаній квартирі.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_6 винуватість останнього у пред`явленому обвинуваченні повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , надані в суді першої інстанції про те, що в серпні 2018 року вона придбала у обвинуваченого ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_3 , про що свідчать наявні у неї свідоцтво про право власності на вказану квартиру, договір купівлі-продажу та витяг з Єдиного державного реєстру власників. В листопаді 2018 року, з метою проведення ремонтних робіт по благоустрою квартири, вона запросила майстра ОСОБА_9 , якому надала ключ від квартири і який виконував на її прохання такі роботи. 23 листопада 2018 року, приблизно о 16 год., до неї зателефонував ОСОБА_9 та повідомив, що всупереч його забороні, оскільки вона просила ОСОБА_9 без її відома не допускати в квартиру сторонніх осіб, ОСОБА_6 проник до квартири з працівниками поліції. При цьому, зі слів ОСОБА_9 , ОСОБА_6 назвався власником квартири, вигнав з неї ОСОБА_9 та обірвав ручки і поміняв замки на вхідних дверях. Наступного дня, коли вона прибула до вказаної квартири, то помітила, що верхній замок на вхідних дверях відсутній, а нижній замінений, у зв`язку з чим вона не змогла потрапити в середину квартири. З приводу таких дій ОСОБА_6 вона звернулась із заявою в правоохоронні органи і лише в квітні 2019 року, під час проведення слідчої дії, а саме огляду квартири, змогла спільно зі слідчою потрапити до власної квартири, де в ході огляду виявила зникнення деяких речей;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , надані в суді першої інстанції про те, що приблизно в другій половині листопада 2018 року, він, на прохання ОСОБА_7 здійснював ремонтні роботи по облаштуванню, належної останній, квартири АДРЕСА_3 . При цьому, після закупівлі матеріалів, він, вранці розпочав ремонтні роботи, а приблизно в обідню пору, в двері постукали і коли він їх відчинив, то побачив знайомого ОСОБА_6 , який сказав, що він не має права виконувати ремонтні роботи у цій квартирі, оскільки в ОСОБА_6 є непорозуміння з ОСОБА_7 . А коли, він повідомив ОСОБА_6 , що ОСОБА_7 заборонила йому впускати до квартири сторонніх осіб, ОСОБА_6 відштовхнув його, зайшов до квартири, розпочав фільмувати та викликав поліцію. Про ситуацію що склалася, він телефоном повідомив ОСОБА_7 . Згодом, до квартири прибули працівники поліції та адвокат - представник ОСОБА_7 . Після того, як працівники поліції ознайомились з документами на право власності на квартиру, які ОСОБА_7 надіслала на його телефон, всі залишили приміщення квартири, окрім ОСОБА_6 , який від цього відмовлявся. Через деякий час і ОСОБА_6 вийшов з квартири. При цьому, він тримав в руках ручки від дверей і повідомив, що змінив замки від дверей. Також він чув, як ОСОБА_6 повідомляв працівникам поліції про те, що він не є власником квартири. А на прохання ОСОБА_9 до ОСОБА_6 надати можливість забрати з квартири особисті речі, після зміни замків, останній відмовив. Про те, щоб вказана квартира перебувала під арештом йому нічого не було відомо;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , надані в суді першої інстанції, з яких слідує, що в 2018-2019 роках він, як адвокат, надавав правову допомогу потерпілій ОСОБА_7 у її цивільно-правових спорах з позивачем ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , він, дійсно був присутній біля будинку АДРЕСА_1 , в якому розташована спірна квартира. На місце події він прибув на прохання ОСОБА_7 , яка того дня перебувала за межами м. Хмельницький і пред`являв працівникам поліції правоустановчі документи на вказану квартиру. Також по прибуттю, поруч будинку, окрім працівників поліції він зустрів і ОСОБА_9 , зі слів, якого дізнався, що ОСОБА_6 незаконно проник до квартири. Після цього, разом з працівниками поліції та ОСОБА_9 він піднявся до квартири, двері до якої були відчинені, а в середині квартири перебував обвинувачений ОСОБА_6 , який нецензурно виражався та виганяв їх з квартири. Коли ж всі вийшли з квартири для складання процесуальних документів, ОСОБА_6 залишився в квартирі і змінював замки. Також, йому відомо, що на вказану дату події, зазначена квартира перебувала під арештом, накладеним судом із забороною відчуження;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , надані в суді першої інстанції про те, що вона виїздила на місце події за заявою ОСОБА_7 і проводила огляд місця події, а саме квартири АДРЕСА_3 . Також, була включена до групи слідчих і допитувала ОСОБА_6 в якості свідка. Згідно заяви ОСОБА_7 остання не могла потрапити до квартири, оскільки в ній були змінені замки. Двері до квартири відкривав працівник спеціальної служби, в присутності понятих, а представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 здійснював при цьому відеозйомку. Також, ОСОБА_7 пред`являла їй, а вона перевіряла документи на підтвердження права власності потерпілої на квартиру. Під час огляду потерпіла ОСОБА_7 заявила, що з квартири зник котел.

Незважаючи на часткове визнання вини, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні, інкримінованого йому злочину, підтверджується наступними доказами у кримінальному провадженні:

- відомостями із заяви ОСОБА_7 до Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області, зареєстрованої під №26757 від 24.11.2018 року, про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 23 листопада 2018 року вчинив відносно неї неправомірні дії, а саме: незаконно заволодів ключами від належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_3 , незаконно проник до вказаної квартири, змінив замки на вхідних дверях чим позбавив її можливості доступу до належного їй майна;

- про те, що потерпіла ОСОБА_7 являється власником квартири АДРЕСА_3 , підтверджується даними з долучених до матеріалів кримінального провадження, згідно її заяви від 09.08.2019 року документів, а саме: - технічного паспорту на вказану квартиру виготовленого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації 17.09.2018 року; - свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 6239855 від 16.07.2013 року; - витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія EAE №515374 від 16.07.2013 року; - договору про участь у фінансуванні реконструкції будинку, без дати, між ОСОБА_6 в якості управителя та ОСОБА_7 в якості довірителя; - акту прийому-передачі об`єкту інвестування квартири АДРЕСА_5 . Не заперечував таких обставин і обвинувачений ОСОБА_6 про що, в свою чергу, подав до суду копії: договору про участь у фінансуванні та реконструкції будинку, акту прийому-передачі об`єкту інвестування квартири АДРЕСА_4 в 4-поверховому житловому будинку з магазином продовольчих та непродовольчих товарів, перукарнею по АДРЕСА_1 ;

- даними протоколу огляду місця події від 24.04.2019 року, а саме квартири АДРЕСА_3 з фототаблицею, з яких слідує, що у вказаній квартирі ведуться ремонтні роботи, в кімнаті наявний металевий стіл, в приміщенні кухні відсутній газовий котел, замок вхідних дверей пошкоджено;

- згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2018 року у справі №686/19004/17, в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про продовження терміну дії боргової розписки, розірвання договору про участь у фінансуванні реконструкції будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію права на об`єкт нерухомого майна відмовлено. Таке рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, за результатами апеляційного перегляду постановою Хмельницького апеляційного суду від 11.02.2019 року залишено без змін. Також без змін залишено вказані судові рішення, в зазначеній цивільній справі №686/19004/17, а саме рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11.02.2019 року за результатами касаційного розгляду згідно постанови Верховного Суду від 11.12.2019 року;

- про те, що ОСОБА_6 23 листопада 2018 року, дійсно проникав та перебував в належній на праві власності потерпілій ОСОБА_7 квартирі АДРЕСА_3 підтверджується також даними протоколу огляду предмету від 06.12.2019 року, а саме диску CD-R з відеозаписами під назвами «МАН02256», « НОМЕР_1 », « НОМЕР_2 », «Спілкування з працівниками поліції (вулиця)» та самими вказаними відеозаписами, які на диску CD-R, постановою слідчого від 06.12.2019 року визнано речовим доказом по справі. На зазначених відеозаписах, які як встановлено судом здійснювались безпосередньо обвинуваченим ОСОБА_6 , зафіксовано обставини події, а саме перебування останнього в квартирі потерпілої та здійснення відеозапису його спілкування з свідком ОСОБА_9 та працівниками поліції.

Всім зібраним доказам у їх сукупності суд дав належну оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України (в редакції закону станом на момент вчинення кримінального правопорушення, як то листопад 2018 року) відносилось до нетяжких злочинів, а в чинній редакції ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, за яке передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.3 ст.285 КК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Оскільки, на момент ухвалення вироку, закінчився передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України трьох річний строк давності кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України, обвинувачений, якому роз`яснено його право на звільнення від кримінальної відповідальності, заперечував, щодо закриття кримінального провадження з вказаних підстав, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 , відповідно до ч.5 ст.74 КК України підлягає звільненню від покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Твердження обвинуваченого про те, що органи досудового розслідування фактично підозрюючи його у вчиненні кримінального правопорушення не повідомили про його статус, а тому він був позбавлений можливості оскаржувати дії слідчого в порядку ст.303 КПК України не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

21 жовтня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, у якому останній зазначив, що з пред`явленою підозрою не згідний, оскілки інкриміновані йому дії є безпідставні та незаконні (т.2 а.к.п.47).

Крім того, про обізнаність статусу свідчить і наявна в матеріалах кримінального провадження заява ОСОБА_6 , в якій він просить йому, як підозрюваному, призначити захисника з безоплатної вторинної правничої допомоги, враховуючи стан здоров`я, є особою з інвалідністю та відсутність коштів.

Доводи апелянта про те, що в протоколах допиту потерпілої, свідків, рапорті слідчого ОСОБА_8 , протоколах оглядів місця події та предметів існують суттєві протиріччя та суперечності, то на переконання колегії суддів показання цих свідків є логічними, послідовними і такими, що узгоджуються з іншими доказами, зібраними у даному кримінальному провадженні. Підстав ставити під сумнів вказані докази, колегія суддів не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що судом було проголошено лише вступну і резолютивну частину вироку, чим порушено його право на захист не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення. Копію вироку обвинувачений ОСОБА_6 отримав 03 квітня 2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження розпискою (т.3 а.к.п.231).

Вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України були внесені до ЄРДР 12 грудня 2018 року; повідомлено про підозру 30.10.2019, копія обвинувального акту вручена 11.02.2020 та й той самий день направлений до суду, копію якого отримав 13.02.2020, тобто поза межами строку, визначеного ст.219 КПК України не заслуговують на увагу з наступних підстав.

09.12.2019 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні закінчено, про що було письмово повідомлено підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_13

16.01.2020 старший слідчий 2-го відділення СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_14 звернувся до слідчого судді з клопотанням про встановлення строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 умисно затягує з ознайомленням кримінального провадження.

29.01.2020 ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зазначене клопотання було задоволено та стороні захисту встановлено строк ознайомлення терміном 5 робочих днів, по 05.02.2020 включно.

Відповідно до ч.5 ст.219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

11.02.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, було скеровано до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, копію якого у вказаний день отримав і обвинувачений, що підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження розпискою (т.1 а.к.п.7).

Не можуть бути задоволеними і вимоги апеляційної скарги про існування розбіжностей у часі відеозаписах та часом вчинення кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, яке відбулося 23.11.2018 приблизно о 15 год. 30 хв., в той же час як дані події відбувалися о 16 год. 30 хв., що зафіксовано на диску, який був наданий суду та обвинувачення з приводу котрого йому не пред`являлося, відхиляються колегією суддів, оскільки виклик та приїзд працівників поліції вимагає певного часу, а існування такого розриву у часі, не дає підстав вважати що суд вийшов поза межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення.

Твердження ОСОБА_6 про те, що судом не було з`ясовано факт заподіяння потерпілій моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіянні, в якій грошовій сумі та інші обставини, які мають значення для вирішення спору не заслуговують на увагу з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 , який позов не визнав, заподіяної їй, внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, моральної шкоди в сумі 20000 грн., яка полягає у пережитих нею: емоційному стресі, хвилюваннях, образах, приниженні гідності, порушенні звичного способу життя через протиправну поведінку ОСОБА_6 , суд першої інстанції визнав такі вимоги обґрунтованими, а їх розмір доведеним. При цьому, враховував пояснення ОСОБА_7 про те, що через протиправну поведінку ОСОБА_6 , пов`язану з незаконним проникненням до її квартири та заміною замків, було упродовж тривалого часу порушено її право власності на володіння та користування власним майном, проведення ремонтних робіт в квартирі. Крім того, агресивна поведінка обвинуваченого по відношенню до неї, яка проявляється в постійних приставаннях та образах не припинилась, що в свою чергу перешкоджає їй вільно користуватись належною їй квартирою та хвилюватись за власну безпеку.

Апеляційний суд враховує, що визначення розміру грошового відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду, в той же час вважає, що визначена судом першої інстанції сума стягнення на відшкодування моральної шкоди відповідає принципам справедливості та виваженості.

Так, факт заподіяння моральної шкоди цивільному позивачу потерпілій ОСОБА_7 від неправомірних дій цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_6 знайшов повне підтвердження дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції доказами.

Сама ж незгода обвинуваченого ОСОБА_6 з оцінкою наданих суду доказів не може свідчити про те, що їх було досліджено з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, у процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила матеріальних чи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій.

Підстав для скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3