Справа № 155/1122/24
Провадження № 1-кп/156/87/24
У Х В А Л А

Іменем України

05 вересня 2024 року сел.Іваничі

Колегія суддів Іваничівського районного суду Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за № 0000128 від 06.05.2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_6

потерпілий: ОСОБА_7

обвинувачений: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

В провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває дане кримінальне провадження.

В судовому засіданні 05.09.2024 прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 на строк два місяці.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 KK України, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколами огляду місця події, протоколами допиту свідків, протоколом допиту потерпілого, протоколом затримання, іншими речовими доказами та матеріалами кримінального провадження, які будуть предметом даного судового розгляду.

Ухвалою судді Горохівського районного суду від 18.07.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 15.09.2024. На даний час ризики, які були враховані при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

Зокрема, частиною 2 ст. 177 KПK України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначає прокурор, при вирішенні питання щодо продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту слід врахувати таке.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Маневичі, Маневицького району Волинської області, українець, громадянин України, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одружений, не працюючий, згідно зі ст. 89 KK України не судимий, на утриманні якого особи не перебувають, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за котрий передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

3 урахуванням вище викладеного, щодо підозрюваного ОСОБА_5 продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 KПK України, а саме:

- ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Разом з цим після вчинення злочину проти життя та здоров`я відносно потерпілого ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_5 безперешкодно залишив місце вчинення злочину та в період часу з 22:00 год. 05.05.2024 по 09:43 год. 06.05.2024 переховувався від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, отже є всі підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 KПK України).

- ОСОБА_5 , раніше знайомий з потерпілим та допитаними свідками у кримінальному провадженні. Таким чином, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, обвинувачений може незаконного впливати на інших учасників кримінального провадження, шляхом вмовляння, погроз або підкупом, задля зміни їх показань (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

- ОСОБА_5 не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, тому, будучи необмеженим в пересуванні останній, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, може вчинити корисливі злочини, aбо ж вчинити кримінальне правопорушення відносно потерпілого. Окрім цього, не будучи обмеженим в пересуванні, ОСОБА_5 може перешкоджати з`явленню до суду свідків чи потерпілого, шляхом погроз чи підкупу. (п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Враховуючи наведене, більш м`який запобіжний захід, у тому чиcлі особисте зобов`язання не забезпечить виконання підозрюваним його обов`язків та не дасть змоги запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 з підстав, викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо поданого прокурором клопотання, зазначив, що має цивільну дружину, місяць тому в них народилася дитина, йому потрібно іти працювати, щоб забезпечувати сім`ю, раніше він робив ремонти у приміщеннях. Дружина з дитиною проживають в АДРЕСА_2 , також обвинувачений додав, що купив будинок в тому ж самому селі за адресою АДРЕСА_3 , просив застосувати до нього домашній арешт у нічний час доби, однак згодом змінив свою думку та ствердив, що десять днів був без запобіжного заходу, за цей час нічого не скоїв, тиск на свідків не вчиняв, наголосив, що можна обійтися й без домашнього арешту. ОСОБА_5 додав, що був затриманий біля свого будинку, не переховувався, оскільки має автомобіль, міг би виїхати за кордон, крім того, з`являвся до працівників поліції за першим викликом.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні також заперечив проти клопотання прокурора. Адвокат зазначив, що дійсно його підзахисний має будинок у АДРЕСА_2 , в нього народилася дитина, для підтвердження цих фактів надав копії документів, зазначив, що до ОСОБА_5 десять діб не застосовувався жоден запобіжний захід, однак він нічого не порушував.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 цілодобовий домашній арешт.

Прокурор просив суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , звернути увагу на те, що всі свідки по кримінальному провадженні проживають у с. Цегів, Луцького району. Відтак, перебуваючи в даному населеному пункті, обвинувачений ОСОБА_5 буде мати можливість чинити на них тиск, перешкоджати їм з`являтися до суду.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його адвоката ОСОБА_8 , дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Статтею 132 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно зі ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до частиною 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», це поняття означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право в тому числі, продовжити заходи забезпечення кримінального провадження в тому числі запобіжний захід обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом 2 КПК України.

Оцінюючи наведені прокурором підстави для продовження у даній конкретній справі, відносно ОСОБА_5 , раніше обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту колегія суддів звертає увагу на таке.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу під час розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_5 до вчинення особливо тяжкого злочину, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінального правопорушення, однак ці докази мають бути предметом судового розгляду на подальших стадіях кримінального провадження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, інкриміноване особі, підлягає врахуванню як один із суттєвих критеріїв при обранні запобіжного заходу. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 органом досудового розслідування пред`явлене обвинувачення у скоєнні особливо тяжкого злочину, санкція відповідної частини статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної ситуації в Україні, запровадження в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_5 ризику переховуватись від правосуддя.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену кримінальним процесуальним законом процедуру отримання показань від осіб, які є учасниками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Наведене свідчить, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом від них показань та дослідження їх судом. На даний час свідки у кримінальному провадженні залишаються недопитаними.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 наголосив, що має житловий будинок в АДРЕСА_2 , крім того його цивільна дружина та новонароджена дитина також проживають за вищезазначеною адресою, він має бажання працювати щоб забезпечити свою сім`ю. Однак суду було наголошено прокурором, що всі свідки по кримінальному провадженні проживають у с. Цегів, Луцького району, перебуваючи в даному населеному пункті обвинувачений ОСОБА_5 буде мати можливість чинити на них тиск, перешкоджати їх явки до суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу твердження прокурора про обставини щодо свідків, місця їх проживання та можливий тиск на них зі сторони обвинуваченого ОСОБА_5 .

Тому, зважаючи, що на момент вирішення питання про продовження запобіжного заходу судом не заслухано показань свідків, відтак є необхідність врахування й ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, показання яких є необхідними для його розгляду в суді.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину. Сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_5 будучи необмеженим в пересуванні, може вчинити кримінальне правопорушення насильницького характеру щодо потерпілого. Отже, прокурором доведено існування того, що якщо ОСОБА_5 перебуватиме на волі, є великий ризик того, що останній може вчинити кримінальне правопорушення відносно потерпілого, враховуючи висунуте обвинувачення щодо останнього за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено в порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, на даній стадії судового процесу, є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень.

Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 на теперішній час відсутні.

При цьому, суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - необхідно розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку домашнього арешту є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися.

Враховуючи вищевикладені обставини, особу обвинуваченого ОСОБА_5 з огляду на суть інкримінованого кримінального правопорушення, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , на строк два місяці з продовженням покладених обов`язків, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 176, 177, 181, 183, 193, 194, 196, 318, 331, 372, 376 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді домашнього арешту на строк два місяці, тобто до 05 листопада 2024 року включно.

Продовжити покладені на обвинуваченого ОСОБА_5 у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки:

- заборонити цілодобово залишати місце свого проживання - АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- прибувати на виклики до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_5 передати для виконання органу Національної поліції України за місцем його фактичного проживання - АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлено 09.09.2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3