Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/1976/24
Провадження № 1-кп/945/571/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 13.03.2024 року за № 0000101, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 ійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 20.06.2023 Миколаївським районним судом Миколаївської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти громадської безпеки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно обвинувачується у незаконному зберіганні боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

Так, в порушення п. 1 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ (зі змінами), «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21 серпня 1998 року, Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженої Наказом МОБ № 359 від 29.06.2005, ОСОБА_5 у невстановлені в ході досудового розслідування дату, місці та час, але не пізніше 12.06.2024, не маючи передбаченого законом дозволу знайшов (придбав) боєприпас, який придатний для здійснення вибуху: бойову ручну осколкову гранату оборонної дії типу «Ф-1» з маркувальними позначеннями «386 302-85 Т» укомплектовану засобом підриву, а саме уніфікованим бойовим підривачем ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ з маркувальними позначеннями «174-79 УЗРГМ-2 583».

Після чого, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання боєприпасу без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 , не маючи на меті відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України видачі органам влади знайденої ним гранати, з метою подальшого незаконного зберігання, переніс її до свого місця мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яку помістив до кишені сумки, де став незаконно зберігати.

12.06.2024 в період часу з 14:11 годин по 19:15 годин під час проведення працівниками поліції санкціонованого обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено боєприпас, який придатний для здійснення вибуху: бойову ручну осколкову гранату оборонної дії типу «Ф-1» з маркувальними позначеннями «386 302-85 Т» укомплектовану засобом підриву, а саме уніфікованим бойовим підривачем ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ з маркувальними позначеннями «174-79 УЗРГМ-2 583».

Дії ОСОБА_5 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне поводження з бойовими припасами, а саме придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. В суді дав показання по суті висунутого проти нього обвинувачення, які повністю відповідають обставинам, викладеним у цьому вироку, з приводу часу, місця, способу та обставин вчинення кримінального правопорушення. Однак пояснив, що ввечері вийшов з собакою на прогулянку і знайшов гранату і оскільки має за військовим квитком звання майстер-піротехнік, вирішив забрати гранату, щоб вона нікому не завдала шкоди та поклав до сумки. Думав здати в поліцію, однак він був зайнятий нагальними справами та роботою і не встиг. Вказав, що точно не пам`ятає де саме він знайшов гранату. На питання прокурора чому не зателефонував до органів поліції, з метою повідомлення про знайдену гранату, якщо не було часу прийти до поліції, вказав, що не подумав про це. Однак під час проведення обшуку він повідомив, що має заборонений предмет та самостійно вказав працівникам поліції на його розташування. Щиро розкаюється у вчиненому, вказує, що більше таких дій він вчиняти не буде. Просив суд врахувати, що має двох дітей, 2004 та 2008 років народження, які перебували на його утриманні до обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Неодноразово звертав увагу суду, що бажає вступити до лав ЗСУ.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) Суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Окрім показань обвинуваченого, судом досліджено матеріали, які характеризують його особу, а також документи, щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Враховуючи показання обвинуваченого, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, Суд знаходить, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 263 КК України, як незаконне поводження з бойовими припасами, а саме придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вина ОСОБА_5 у скоєному доведена у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до статті 66 КК є щире каяття.

При цьому, Судом враховується, що щире каяття ОСОБА_5 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України суд визнає рецидив.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані, які характеризують його особу, те, що будучи засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, вчинив аналогічний злочин в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, не одружений, має двох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, має військовий квиток та бажає допомогли країні вступивши до лав ЗСУ.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20 викладено висновок, що для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець передбачає наявність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності, а саме: момент вчинення нового кримінального правопорушення засудженим відбувся після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком; наявна невідбута частина покарання (основного та/ або додаткового) за попереднім вироком на час призначення покарання за новим вироком.

Відповідно до висновку про застосування норм права, викладеному у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 443/806/19, правила призначення покарання за сукупністю вироків застосовуються в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч.1 ст.71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Під час складання покарань у порядку зазначеної норми остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню. «Попередній вирок» у відповідності до вимог ч.1 ст.71 КК України є вирок або вироки, покарання за якими повністю невідбуте особою на час вчинення одного чи декількох нових кримінальних правопорушень. Остаточне покарання в такому випадку особі призначається на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням покарань, призначених за всіма вироками.

Так, ОСОБА_5 був засуджений 20 червня 2023 року вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 1 рік.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 вчинено під час іспитового строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

Отже, ОСОБА_5 , який вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, призначеного вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2023 року, після призначення покарання за ч. 1 ст. 263 КК України необхідно призначити покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України.

Частиною 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання.

Невідбута частина покарання за вироком Міколаївського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2023 року становить три роки позбавлення волі, відтак, у даному випадку, суд зобов`язаний визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у розмірі, який є більшим за невідбуту частину покарання за попереднім вироком, тобто покарання у виді позбавлення волі більше трьох років.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Матеріальна шкода відсутня.

Приймаючи до уваги те, що обвинувачений з 12.06.2024 року перебуває під вартою, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зазначений строк попереднього ув`язнення йому зараховується у строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Під час досудового розслідування та судового провадження застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження. ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки та виконання вироку, суд вважає, що ОСОБА_5 слід залишити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Так, стягненню з ОСОБА_5 підлягають судові витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/112-24/8505-ВТХ від 26.06.2024 у сумі 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 68 коп.

Керуючись ч. 1 ст. 263, статтями 65, 67, 71, 78 КК України, статтями 100, 124, 349, 368-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 червня 2023 року, та з урахуванням вимог ст. 72 КК України остаточно призначити до відбуття покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати з дати набрання вироком законної сили.

Речові докази:

мобільний телефон марки «Huawei», чорного кольору, який належить ОСОБА_5 повернути власнику;

спец пакет № 5458913, в якому знаходяться фрагменти (складові частини) об`єктів дослідження, а саме вибухових пристроїв, який поміщений до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/112-24/8505-ВТХ від 26.06.2024 у сумі 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 68 коп.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 12 червня 2024 по день набрання вироком законної сили із розрахунку день за день.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

06.09.2024