Справа № 357/9228/25
Провадження № 11-кп/824/5572/2024 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року суддя судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2024 року затверджено угоду про визнання винуватості від 22 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000433 від 14.06.2024 укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_2 за участі захисника ОСОБА_3 , та визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 06.07.2023 до покарання, призначеного за даним вироком, та остаточно призначено ОСОБА_2 узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті апеляційного провадження з наступних підстав.

За змістом ч. 2 ст. 473 КПК наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу.

Послідовно забезпечуючи реалізацію засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляції суб`єкти оскарження.

Положеннями ч. 4 ст. 475 КПК встановлено, що вирок на підставі угоди може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 394 КПК передбачено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 КПК, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладання угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно із ч. 4 ст. 469 КПК угода не може бути укладена.

Таким чином, законодавець створив процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами обвинуваченим, який з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди. Імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вирок на підставі угоди про визнання винуватості обвинуваченого, в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просить вирок скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 вказує, що місцевим судом сумбурно та нечітко роз`яснено обвинуваченому зміст покарання та наслідки укладення угоди про визнання винуватості.

Разом з тим, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що 22 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000433 від 14.06.2024 укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_2 , в присутності його захисника укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до якої прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо всіх істотних обставин кримінального провадження, правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 309 КК, а також виду і розміру призначеного покарання.

Згідно із вказаною угодою про визнання винуватості сторони погодились на призначення ОСОБА_2 узгодженого покарання за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік, та на підставі ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, остаточного покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 06.07.2023, у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Зі змісту вказаної угоди вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_2 в присутності його захисника ОСОБА_3 , роз`яснено зміст положень ч. 4 ст. 474 КПК, а також визначені ст. 473 КПК України обмеження щодо права на оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості (т. 1 а.с. 26-30).

Апеляційним судом встановлено, що під час судового розгляду угоди про визнання винуватості, судом першої інстанції після оголошення прокурором угоди про визнання винуватості, з`ясовано думку обвинуваченого ОСОБА_2 , який зазначив про те, що не потребує роз`яснення прав при затвердженні угоди про визнання винуватості, наслідки розуміє та просить затвердити угоду з визначеною у ній мірою покарання (т. 1 а.с. 49-51).

Таким чином, вироком суду від 22.07.2024 року затверджено угоду про визнання винуватості та призначено обвинуваченому ОСОБА_2 узгоджене сторонами покарання, у зв`язку з чим обвинувачений обмежений у праві на оскарження даного вироку суду, з огляду на положення ч. 4 ст. 394 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом сумбурно та нечітко роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_2 наслідки укладення угоди про визнання винуватості, а також покарання, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

За таких обставин, у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2024 року слід відмовити.

Керуючись ч.ч.4, 5 ст.399 КПК України, суддя, -

ухвалив :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2024 року щодо ОСОБА_2 .

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Київського

апеляційного суду ОСОБА_1