єдиний унікальний номер справи 546/357/24
номер провадження 1-кп/546/73/24
ВИРОК

іменем України

22 жовтня 2024 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Решетилівка Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000308 від 19.03.2024, яке надійшло від прокурора Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області з обвинувальним актом стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Решетилівка Решетилівького райну Полтавської області, маючого професійно технічну освіту, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ст. 336 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни України відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Згідно із Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно із Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року №2915-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 01 травня 2023 року №254/2023, затвердженого Законом України від 02 травня 2023 року №3057-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Згідно із Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року №3275-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08 листопада 2023 року №3429-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Указу Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024, затвердженого Законом України від 06 лютого 2024 року №3564-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022№65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року №2105- ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, у тому числі і на території Полтавської області.

У подальшому Указами Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 17 травня 2022 року № 342/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2264-ІХ, від 12 серпня 2022 року № 574/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2501-ІХ, від 07 листопада 2022 року № 758/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2739-ІХ, від 06 лютого 2023 року №59/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року №2916-IX, від 01 травня 2023 року №255/2023, затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року №3058- ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 452/2323, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3276- ІХ, Указам від 06 листопада 2023 року № 735/2023, затведженим Законом України від 08 листопада 2023 року № 3430- ІХ, та Указом від 05 лютого 2024 року № 50/2024, затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3565- ІХ продовжено строк проведення загальної мобілізації на 90 діб з 25 травня 2022 року, 23 серпня 2022 року, 21 листопада 2022 року, з 19 лютого 2023 року, 20 травня 2023 року та 18 серпня 2023 року, 16 листопада 2023 року, 14 лютого 2024 року відповідно.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

ОСОБА_4 , який проходив строкову службу у Збройних Силах України та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є військовозобов`язаним та підлягає призову за мобілізацією на особливий період, висновком позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.03.2024 визнаний придатним до військової служби. 21.02.2024 отримав бойову повістку про його явку 26.02.2024 о 16:00 годин до шостого відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , для призову за мобілізацією та відправлення до військової частини НОМЕР_1 , а також попереджено останнього про відповідальність за неявку у встановлений строк, тобто ухилення віл призову за мобілізацією на особливий період.

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, завідомо знаючи про висновок позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про придатність його до військової служби під час загальної мобілізації на особливий період, не маючи підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або виключення з військового обліку, будучи обізнаним про його призов за мобілізацією на особливий період та заздалегідь попередженим про необхідність і строк його явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до військової частини та відповідальність за ухилення від явки, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх караність, бажаючи ухилитися від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, 21.02.2024 отримав бойову повістку та без поважних причин не з`явився на зазначені у повістці дату та час (26.02.2024 о 16 год 00 хв) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проходження військової служби за мобілізацією та відправки до військової частини НОМЕР_1 , чим прямо ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

2. Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопору шення.

ОСОБА_4 визнається винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

3.Докази на підтвердження доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого, виченням матеріалів, що характеризують його особистість, матеріалів з процесуальних витрат та речових доказів. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує, не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування, каваліфікацію кримінального правопорушення. Пояснив, що проходив службу у Збройних Силах України та був звільнений у запас, 21.02.2024 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби. Цього дня отримав бойову повістку про явку для направлення до військової частини, наразі не пам`ятає день та час явки. У день отримання бойової повістки вже вирішив, що з`являтись до ІНФОРМАЦІЯ_2 не буде. У день для відправки до військової частини до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, переховувався вдома, вимкнув мобільний телефон, щоб до нього ніхто не дозвонився. У вчинені вказаного кається, розуміє, що вчинив неправильно, мотивами неявки був страх за своє життя. Готовий проходити військову службу.

4.Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого.

ОСОБА_4 одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, рануше не судимий.

Відповідно до наданою суду досудової доповіді від 24.06.2024, складеної представником органу пробації ОСОБА_5 , має висновок за результатами оцінки, які показали середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а отже ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення є середня. Рівень ризику небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб - середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставина, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України.

Застосовне законодавство.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Мотиви призначення покарання

Прокурор у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_4 винуватим за ст. 336 України, з урахуванням обставин справи, особистості обвинуваченого, індивідуального підходу при призначенні покарання, негативне ставленняобвинуваченого до вчиненого, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання на підставі ст 75 КК України із встановленням іспитового строку - 2 роки.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні, зазначив, що негативно ставиться до вчиненого, просив суворо не катати.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 за ст. 336 КК України покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості суспільства.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорій нетяжкого злочину, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність. Обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненному, зазначив про розуміння необхідностиі проходити військову службу, надав негативну оцінку своїм діям.

Наведені висновки дають суду підстави для призначення покарання обвинуваченому за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією статті без ізоляції від суспільства із встановленням іспитового строку.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід під час судового провадження обвинуваченому не обирався. Суду не надано клопотання про застосовування до обвинуваченого запобіжного західу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Керуючись статтями 7, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1