ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року

м. Київ

Справа № 585/264/23

Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/816/1582/23

Провадження № 51 - 1362 км 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

засудженої ОСОБА_6 ,

її захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження (кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000544 від 11 листопада 2022 року та № 0000211 від

01 квітня 2023 року), щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дзеркалька Роменського району Сумської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від

21 листопада 2022 року за ст. 357 ч. 1, ст. 185 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин,

за ст. 190 ч. 2, ст. 185 ч. 4, ст. 389 ч. 2, ст. 186 ч. 4 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ст. 190 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом часткового складання покарань за цим вироком і вирокомРоменського міськрайонного суду Сумської області від

21 листопада 2022 рокуОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 днів.

- за ст. 185 ч. 4 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ст. 389 ч. 2 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ст. 186 ч. 4 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2022 року і за сукупністю вироків ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 10 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з 11 квітня 2023 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 566 гривень 34 копійки процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

08 листопада 2022 року о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_6 за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом зловживання довірою потерпілого, який надав їй 550 гривень на придбання продуктів харчування та спиртного, заволоділа зазначеними коштами, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

21 березня 2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_6 за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_9 за адресою:

АДРЕСА_4 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, зі столу гостинної кімнати таємно викрала універсальну машинку для стрижки волосся марки «Geemmy» моделі «GM-592», що належить ОСОБА_10 , чим заподіяла потерпілій матеріальну шкоду на суму 603 гривні.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи засудженою вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2022 року за ст. 357 ч. 1, ст. 185 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин, перебуваючи з

16 січня 2023 року на обліку в Роменському районному секторі № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, де 26 січня 2023 року під підпис була ознайомлена з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджена про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування зазначеного покарання, 28 лютого 2023 року була направлена для відбування покарання та їй був визначений графік виходу на роботу, діючи умисно, без поважних причин в період часу з 02 березня 2023 року по 31 березня 2023 року не з`явилась для відбування покарання, допустивши 88 годин прогулу. 17 березня 2023 року начальником Роменського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області щодо ОСОБА_6 було застосовано письмове попередження за порушення порядку і умов відбування покарання у виді громадських робіт. Такими діями ОСОБА_6 ухилилася від відбування покарання у виді громадських робіт.

Крім того, 08 березня 2023 року приблизно о 18 годині 40 хвилин ОСОБА_6 за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_5 , діючи в умовах воєнного стану, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_11 , який заснув в стані сильного алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що за її діями спостерігає співмешканка потерпілого ОСОБА_12 , яка словесно намагалась припинити дії ОСОБА_6 , відкрито викрала з лівої кишені штанів ОСОБА_11 гроші в сумі 1 400 гривень, з якими залишила місце події.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу її захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала апеляційного суду про залишення без змін вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині засудження за ст. 185 ч. 4, ст. 389 ч. 2, ст. 186 ч. 4 КК України не відповідає вимогам статей 370, 418, 419 КПК України. Зокрема зазначає, що вартість машинки для стрижки волосся належно не встановлено, висновок експерта про вартість зазначеної машинки носить характер припущення, оскільки експерт безпосередньо не досліджував предмет крадіжки, тому вважає висновок експерта про вартість машинки для стрижки волосся неналежним доказом, а висновки апеляційного суду в цій частині вважає незаконними. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не навів мотивів на відхилення доводів апеляційної скарги захисту про наявність поважних причин не відбувати покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт, оскільки у кримінальному провадженні № 0000544 за ст. 190 ч. 2 КК України між стороною обвинувачення та ОСОБА_6 було укладено угоду про визнання винуватості від 16 січня 2023 року і покарання у виді 240 годин громадських робіт на підставі

ст. 70 ч. 4 КК України мало бути поглинуто остаточним покаранням, ця угода знаходилась на розгляді суді в період часу з 16 січня 2023 року по 25 липня 2023 року і протягом цього часу ОСОБА_6 перебувала в стані правової невизначеності, а тому в неї не було правових підстав для виконання покарання у виді громадських робіт. Указує також на те, що апеляційний суд безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 зі

ст. 186 ч. 4 КК на ст. 185 ч. 4 КК України та щодо правомірності визнання ОСОБА_11 потерпілим.

Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Засуджена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили доводи на підтримання касаційної скарги захисника та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, кваліфікація її дій в цій частині, а також призначене покарання у виді обмеження волі на строк один рік у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались зазначених вимог закону.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому

статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених

у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

При залишенні апеляційної скарги без задоволення суд апеляційної інстанції має зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, тобто процесуальний закон вимагає від суду проаналізувати доводи, викладені в апеляційній скарзі, і дати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке веде до скасування судового рішення.

Захисник ОСОБА_7 , не погодившись із висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 4, ст. 389 ч. 2, ст. 186 ч. 4 КК України, оскаржив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2023 року до Сумського апеляційного суду, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати вирок місцевого суд щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив доводи захисника, які аналогічні доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність зібраних доказів підтверджує винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 4, ст. 389 ч. 2, ст. 186 ч. 4 КК України. Апеляційний суд зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт та у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, за обставин, встановлених судом, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених доказах і є вмотивованими.

Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано послався, у тому числі, на такі докази.

У судовому засіданні ОСОБА_6 на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась надавати показання. При цьому свою вину за ст. 185 ч. 4 КК України визнала повністю, за ст. 389 ч. 2 КК України - визнала повністю і пояснила, що не відбувала покарання, оскільки вживала алкогольні напої, за ст. 186 ч. 4 КК України - визнала частково.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 11 квітня 2023 року з фототаблицею до нього підозрювана ОСОБА_6 продемонструвала як вона викрала машинку для стрижки волосся і, тримаючи її під рукою, вийшла з будинку

ОСОБА_9 .

Потерпіла ОСОБА_10 у суді надала показання про відомі їй обставини крадіжки з помешкання її сина ОСОБА_9 належної їй машинки для стрижки волосся.

Відповідно до розписки від 01 квітня 2023 року ОСОБА_6 добровільно видала працівникам поліції машинку для стрижки волосся марки «Geemy», яку вона викрала в будинку за адресою:

АДРЕСА_4 .

Згідно з протоколом огляду предмету від 01 квітня 2023 року з фототаблицею до нього було оглянуто зазначену машинку для стрижки волосся марки «Geemy», яку визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до висновку експерта від 05 квітня 2023 року № СЕ-19/119-23/4303-ТВ ринкова вартість універсальної машинки для стрижки волосся марки «Geemy» моделі «GM-592» на момент крадіжки становила 603 гривні. Суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеному висновку судової товарознавчої експертизи і не знайшов підстав для його відхилення з підстав, наведених стороною захисту.

Апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність належним чином вартості викраденого майна

ОСОБА_10 .

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України).

Встановлення вартості викраденого майна набуває особливого значення для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки крадіжка є злочином із матеріальним складом.

При розгляді кримінального провадження суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її

заподіянні, а також чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Згідно зі ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушення.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що експертизу виконано судовим експертом, який має відповідну кваліфікацію з правом проведення товарознавчої експертизи, якого було попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експертиза була призначена постановою слідчого від 01 квітня 2023 року і вартість майна, зазначеного в постанові, експертом визначалася загальноприйнятими методами, керуючись методичними матеріалами щодо визначення вартості на товари, які не представлені на дослідження. Ринкова вартість такого майна визначалася згідно з методом аналогів продажу на ринках регіонів України про продукцію аналогічного асортименту з урахуванням інформації про ринкові ціни, що діють на території України.

Враховуючи те, що експертиза була призначена та проведена з дотриманням вимог статей 242, 243 КПК України, висновок експерта відповідає вимогам статей 101, 102 КПК України, то суди першої і апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали цей доказ належним і допустимим, і на підставі цього доказу встановили суму вартості викраденого майна, яка утворює склад крадіжки.

Свідок ОСОБА_13 , яка працює в Роменському районному секторі № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, у суді підтвердила, що ОСОБА_6 перебувала у них на обліку з 16 січня 2023 року, останній під розписку були роз`ясненні правила відбування покарання у виді громадських робіт і наслідки ухилення від його відбування. Зазначила, що ОСОБА_6 жодного разу не з`явилась до КП «Комбінат комунальних підприємств» Роменської міської ради для відбування покарання згідно з графіком робіт та не повідомляла про наявність поважних причин, які унеможливлюють відбування покарання у виді громадських робіт.

Свідок ОСОБА_14 надала суду показання про те, що вона склала для ОСОБА_6 . графік відпрацювання, відповідно до якого ОСОБА_6 повинна була вийти на роботу 02 березня 2023 року, але жодного разу не з`явилась до КП «Комбінат комунальних підприємств» Роменської міської ради для виконання робіт по прибиранню кладовища, про причини неявки не повідомляла. Указала на те, що вона складала акти про неявку

ОСОБА_6 на відпрацювання.

Суд першої інстанції, окрім показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , обґрунтовано послався у вироку на підтвердження винуватості ОСОБА_6 в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт: - на дані, які містяться в протоколі огляду від 07 квітня 2023 року, в ході якого в приміщенні Роменського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області було оглянуто особову справу № 01/2023 щодо ОСОБА_6 , яку засуджено вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2022 року за

ст. 357 ч. 1, ст. 185 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин і яку взято на облік 16 січня 2023 року; - на дані, які містяться в поясненнях ОСОБА_6 від 28 лютого 2023 року, відповідно до яких з нею проведено роз`яснювальну бесіду профілактичного характеру та повторно роз`яснено умови і порядок відбування покарання у виді громадських робіт; - на дані, які містяться в направленні від 28 лютого 2023 року про те, що ОСОБА_6 повинна приступити до відбування громадських робіт 02 березня 2023 року, про що вона ознайомлена особисто; - на дані, які містяться в наказах Управління ЖКГ Роменської міської ради від 28 лютого 2023 року № 7, КП «Комбінат комунальних підприємств» Роменської міської ради від 02 березня 2023 року № 23 про прийняття ОСОБА_6 для відбування покарання та покладення контролю на керівника КП «Комбінат комунальних підприємств» Роменської міської ради ОСОБА_15 ; - на дані, які містяться в графіку виходу на роботу, з яким ОСОБА_6 ознайомлена особисто; - на дані, які містяться в доповідних записках директора КП «Комбінат комунальних підприємств» Роменської міської ради від 09 березня 2023 року № 96, від 14 березня 2023 року № 113, від

22 березня 2023 року № 135 про те, що ОСОБА_6 жодного разу не з`явилась для відбування покарання у виді громадських робіт; - на дані, які містяться у виклику

ОСОБА_6 до Роменського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області від 13 березня 2023 року; - на дані, які містяться в акті перевірки виконання судового рішення щодо особи, засудженої до покарання у виді громадських робіт, від 13 березня 2023 року про відсутність ОСОБА_6 за визначеним у графіку місцем роботи; - на дані, які містяться в попередженні ОСОБА_6 про притягнення до кримінальної відповідальності від 17 березня 2023 року.

Мотивуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав безпідставними доводи про відсутність підстав для відбування обвинуваченою покарання за попереднім вироком у виді громадських робіт.

ОСОБА_6 раніше засуджена вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2022року за ст. 357 ч. 1, ст. 185 ч. 1, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Угода про визнання винуватості за ст. 190 ч. 2 КК України між обвинуваченою та прокурором була укладена 16 січня 2023 року, після чого разом з обвинувальним актом спрямована до суду. Водночас, 28 лютого 2023 року ОСОБА_6 була направлена для відбування покарання за попереднім вироком та з 02 березня 2023 року їй був визначений графік виходу на роботу, проте, незважаючи на вжиті заходи, для відбування покарання вона не з`являлася. При цьому, будь-яких рішень, які б скасовували відбування покарання для ОСОБА_6 не приймалось та ОСОБА_6 не повідомляла про наявність причин, які унеможливлюють відбування покарання у виді громадських робіт. За таких обставин у ОСОБА_6 не було підстав вважати, що вона може не виконувати покарання у виді громадських робіт.

Апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що укладення угоди про визнання винуватості жодним чином не звільняло ОСОБА_6 від обов`язку виконання попереднього вироку, так як угода є тільки документом, на підставі якого, з дотриманням певних умов, може бути ухвалений вирок, але не є судовим рішенням, яке підлягає виконанню. Тому зміст угоди в частині поглинення покарання, до затвердження угоди вироком і набрання ним законної сили, не створював для

ОСОБА_6 правових наслідків, пов`язаних із визначеним для неї порядком відбування покарання за попереднім вироком. Крім того, у затвердженні зазначеної угоди про визнання винуватості судом було відмовлено.

Потерпілий ОСОБА_11 у суді повідомив обставини крадіжки ОСОБА_6 з лівої кишені його штанів грошей в сумі 1 400 гривень, коли він в стані алкогольного сп`яніння заснув. Зазначив, що під час вчинення таких дій ОСОБА_6 він прокинувся, проте

ОСОБА_6 втекла з грошима.

Свідок ОСОБА_12 у суді підтвердила, що вона була очевидцем викрадення ОСОБА_6 коштів з кармана штанів ОСОБА_11 . Зазначила, що вона намагалась зупинити

ОСОБА_6 і погналась за нею, проте остання висловилась на її адресу нецензурною лайкою та втекла з грошима.

Суд першої інстанції у вироку заначив, що такі показання свідка ОСОБА_12 спростовують позицію сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 186 ч. 4 КК України

Відповідно до заяви ОСОБА_6 вона добровільно видала 300 гривень, які вона викрала у ОСОБА_11 .

Згідно з протоколом огляду предмету від 11 квітня 2023 року було оглянуто добровільно видану ОСОБА_6 частину коштів у сумі 300 гривень, які визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 за

ст.186 ч. 4 КК України та обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_6 усвідомлювала, що здійснює викрадення коштів у присутності свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_11 , який прокинувся.

Суд апеляційної інстанції також обґрунтовано визнав такими, що не заслуговують на увагу і доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_11 не може бути визнаний потерпілим у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 55 частин 1, 2 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з матеріалами кримінального провадження саме ОСОБА_11 звернувся із заявою про вчинення ОСОБА_6 крадіжки грошей в сумі 1 400 гривень з його штанів і саме його було визнано потерпілим у кримінальному провадженні. Свідок ОСОБА_12 із заявою про вчинене кримінальне правопорушення не зверталась і не клопотала про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні.

Отже, доводи касаційної скарги захисника про допущені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими і такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 4,

ст. 389 ч. 2, ст. 186 ч. 4 КК України, та правильність кваліфікації її дій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не виявлено.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 не знаходить.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Сумського апеляційного суду від 08 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_16 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3