Справа № 366/193/19
Провадження № 1-кп/366/48/24
УХВАЛА

18.10.2024 смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника, адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000375, відомості про яке внесені в ЄРДР 09.06.2018, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іванківського районного суду Київської області перебуває на розгляді зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив усне клопотання, у якому просив викликати у судове засідання та допитати у якості свідка слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 .

Клопотання мотивував тим, що допит слідчого, який здійснював досудове розслідування кримінального провадження та проводив слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнано судом недопустимим доказом є необхідним для встановлення всіх об`єктивних обставин кримінального провадження. Зокрема, слідчий ОСОБА_6 , за умови його допиту в суді, зможе розповісти відомості про обставини проведення слідчого експерименту, зокрема про те, чи були присутні при його проведенні поняті та інші учасники слідчої дії.

Захисник, адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки протокол проведення слідчого експерименту вже визнаний недопустимим доказом і допит слідчого ніяким чином не вплине на його допустимість. Крім цього, захисник зазначає, що заявлення відповідного клопотання на цій стадії кримінального провадження є зловживанням стороною обвинувачення своїми правами. Також зазначає, що прокурор міг заявити відповідне клопотання та допитати слідчого в той час, коли вирішувалось питання про визнання протоколу проведення слідчого експерименту недопустимим, однак такого клопотання не заявляв.

Вислухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 08.06.2018, приблизно о 18 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер (Республіки Польща) НОМЕР_1 (на білому фоні), рухаючись зі швидкістю 84-87 км/год. по автомобільній дорозі сполученням Київ-Овруч в с. Обуховичі Іванківського району Київської області в напрямку м. Овруч, порушуючи вимоги пунктів 1.5 та 2.3 б), 2.3.д) та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі Правила дорожнього руху), відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.», проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно своєчасно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, у наслідок чого біля перехрестя з вулицею Братів Киричуків зазначеного села, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які рухались по зазначеній ділянці проїзної частини з права на ліво відносно напрямку руху даного транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих тілесних ушкоджень померла, а потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження та невдовзі також помер.

Під час судового розгляду кримінального провадження, 07.11.2023 у задоволені клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами протоколу проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 та висновок експерта № 12-1/2421 від 27.12.2018 відмовлено.

12.12.2023, після останнього слова обвинуваченого, суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

18.12.2023 суд ухвалив повернутись з нарадчої кімнати та відновити судовий розгляд кримінального провадження, з метою обговорення питання з учасниками кримінального провадження можливості усунення підстав визнання недопустимими висновку судового експерта від 27.12.2018, шляхом призначення повторної судової експертизи, проведення належним чином слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками кримінального правопорушення, оскільки повідомлені останнім у судовому засіданні відомості про обставини вчинення ДТП, відрізняються від тих, що зазначені у протоколі слідчого експерименту і покладені в основу висновку експерта.

12.03.2024 задоволено клопотання сторони захисту: визнано недопустимими доказами у кримінальному провадженні протокол проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 та висновок експерта № 12-1/2421 від 27.12.2018.

13.03.2024 у кримінальному провадженні призначено повторну інженерно-технічну експертизу, з метою встановлення обставин ДТП, зокрема причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого з настанням її наслідків, проведення якої доручено експертам ІНФОРМАЦІЯ_3 .

09.04.2024 від експертної установи надійшов висновок експертизи, згідно з яким неможливо надати відповідь на запитання про те, «Чи мав технічну можливість водій автомобіля «Mazda» моделі «626», реєстраційний номер НОМЕР_1 (Республіка Польща) ОСОБА_4 в заданій дорожній ситуації запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , якщо так, то яким чином?», у зв?язку з відсутністю в матеріалах справи фактичних даних, що можуть встановлюватись під час слідчих дій (слідчого експерименту). Аналіз групи фактичних даних, що використовуються під час експертного дослідження, наведений у дослідницькій частині висновку.

Відповідно до дослідницької частини висновку експерта, «для відповіді на поставлене питання необхідні наступні вихідні дані:

-розташування місця наїзду на пішоходів відносно елементів проїзної частини;

-розташування місця наїзду на пішоходів відносно слідів гальмування;

-яку відстань та за який час долали пішоходи з моменту виникнення небезпеки для руху водію до моменту наїзду

Відповідно до заданих вихідних даних відомості про: відстань, яку подолали пішоходи з моменту виникнення небезпеки для руху до моменту наїзду на них; швидкість та час руху пішоходів з моменту виникнення небезпеки до моменту наїзду, відсутні. Відомості про місце наїзду відносно слідів гальмування, яку відстань пройшов ТЗ у стані гальмування до наїзду чи після наїзду на пішохода, відсутні.»

За таких обставин, надати відповідь на поставлене запитання, неможливо.

23.05.2024 у судовому засіданні прокурор заявив усне клопотання про проведення у кримінальному провадженні повторного слідчого експерименту, з метою встановлення обставин ДТП та для подальшого проведення експертизи з необхідним комплексом вихідних даних.

У задоволенні цього клопотання відмовлено у зв`язку з відмовою сторони захисту брати участь у проведенні такої слідчої дії через те, що з дня ДТП пройшов значний проміжок часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 133 КПК України слідчий суддя під час досудового розслідування чи суд під час судового провадження має право за власною ініціативою або за клопотанням слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, потерпілого, його представника здійснити судовий виклик певної особи, якщо слідчий суддя чи суд встановить наявність достатніх підстав вважати, що така особа може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою.

Прокурор просить викликати у судове засідання слідчого ОСОБА_6 , який, як слідчий здійснював досудове розслідування кримінального провадження та проводив таку слідчу дію як слідчий експеримент, який визнано судом недопустимим доказом внаслідок порушення при його проведенні положень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

поведінка учасників кримінального провадження;

спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, наголосив на недопустимості нівелювання ключового принципу верховенства права, у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом».

На цьому також наголосив ККС ВС у своїй ухвалі від 17.09.2029 у справі № 202/4467/14-к.

Поряд з цим, ККС ВС у постанові від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к зауважує, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання.

При цьому, в ухвалі від 18.09.2018 у справі № 1-9/11 суд виходить із позиції, що законодавець чітко передбачив правила поведінки сторін у кримінальній справі на подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду, тобто учасники судового процесу мають діяти відповідно до загальних положень судового розгляду, а не зловживати своїми правами.

Як вбачається з обґрунтування прокурором виклику для допиту у судове засідання слідчого, який проводив досудове розслідування кримінального провадження, метою такого допиту є пересвідчення у тому, чи дійсно поняті брали/не брали участь при проведенні слідчим слідчого експерименту 18.12.2018.

При цьому, судом вже двічі вирішувалось питання за клопотанням сторони захисту про визнання протоколу слідчого експерименту та, за принципом «плодів отруйного дерева», висновку експерта № 12-1/2421 від 27.12.2018.

Перше клопотання про визнання таких доказів недопустимим подане стороною захисту ще 15.03.2023 (а.с. 228 Т. 3) і було предметом судового розгляду. У його задоволенні відмовлено.

В подальшому, після виходу з нарадчої кімнати суду, стороною захисту повторно заявлено таке клопотання.

Ні під час першого, ні під час другого розгляду питання про вирішення доказів недопустимими, сторона обвинувачення не заявляла клопотання про виклик у судове засідання слідчого ОСОБА_6 , який проводив слідчий експеримент для того, щоб дізнатись, чи дійсно при проведенні слідчої дії брали/не брали участь поняті.

При цьому, прокурор не був позбавлений можливості заявити відповідне клопотання після того, як поняті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 , який також відповідно до протоколу слідчого експерименту брав у ньому участь, були допитані судом як свідки та які пояснили, що фактичної участі у проведенні слідчого експерименту не брали.

При цьому, судом вже ухвалене рішення про визнання протоколу слідчого експерименту від 18.12.2019 та висновку експерта від 27.12.2018 недопустимими доказами.

Відтак, прокурор, з огляду на принцип змагальності сторін не був позбавлений можливості раніше заявити відповідне клопотання про допит в якості свідка слідчого ОСОБА_6 , хоча мав для того більш ніж достатній час і обставини порушеного стороною захисту перед судом питання свідчили про можливість виклику слідчого для його допиту як свідка.

Тому, заявлення відповідного клопотання на цій стадії кримінального провадження здійснено зі значним запізненням, його задоволення та допит у судовому засіданні слідчого, після того, як докази визнані судом недопустимими не матиме значення для допустимості таких доказів.

З огляду на викладене, подання такого клопотання суд розцінює як зловживання стороною обвинувачення своїми правами з метою безпідставного затягнення по часу розгляду кримінального провадження, що суперечить положенням ст.ст. 2, 28 КПК України.

Крім цього, суд зазначає, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуття і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи.

Тому, саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Суд звертає увагу, що слідчий може бути викликаний як свідок у кримінальному провадженні за клопотаннями сторін.

При цьому, слідчий органу досудового розслідування у кримінальному провадженні є стороною обвинувачення, про що свідчить закріплення основних повноважень слідчого в ст. 40, яка міститься в параграфі 2 глави 2 розділу І КПК України (сторона обвинувачення).

Тому, посада слідчого не свідчить про його нейтральне становище до обставин вчинення кримінального правопорушення як свідка.

Показання слідчого як свідка можуть бути взяті судом до уваги за умови, що вони будуть узгоджуватись з іншими матеріалами кримінального провадження.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 18.12.2018 вбачається, що фіксація слідчої дії за допомогою технічного засобу відеозапису не здійснювалась. Слідча дія проведена із залученням, крім ОСОБА_4 , понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які при допиті їх судом заперечили участь у проведенні слідчого експерименту 18.12.2018.

Тому, з огляду на статус слідчого як свідка у кримінальному провадженні, який не має повного нейтрального становища до обставин розслідуваного ним кримінального провадження, навіть за умови прибуття в суд та надання ним показань, які зводитимуться до присутності свідка та понятих при проведенні слідчого експерименту 18.12.2018, такі показання не узгоджуватимуться з показаннями інших учасників проведення слідчої дії, при цьому суд не вбачає інших джерел спростування показань понятих та свідка про їх відсутність при проведенні слідчого експерименту.

Крім цього, суд звертає увагу, що з дня проведення слідчого експерименту пройшов значний проміжок часу (майже 6 років), при цьому слідчий, в силу виконуваної ним роботи може мати у своєму провадженні інші кримінальні провадження у значній кількості, що може мати наслідком неповного утримання у своїй пам`яті обставин, за яких проведено слідчий експеримент 18.12.2018.

З оглядну на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 9, 22, 26, 28, 133, 350, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про виклик у судове засідання для допиту у якості свідка слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1