Справа № 522/7232/23
Провадження по справі №1-кп/522/301/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у залі Приморського районного суду м. Одеси № 229 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000947 від 04.04.2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Широка Балка, Білозерського району, Херсонської області, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області, 30.11.2007 року, не є депутатом ради будь-якого рівня, раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ),

обвинуваченої ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000947 від 04.04.2023 року, стосовно ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів.

Обвинувачена та її захисник заперечували проти клопотання прокурора, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність зазначених в ньому ризиків, які на час розгляду даного кримінального провадження перестали існувати, оскільки докази досліджено, свідків та обвинувачену допитано, тому просили обрати обвинуваченій більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, запевняючи, що ОСОБА_3 не має наміру переховуватися від суду, перетинати державний кордон України, який наразі перебуває під посиленим контролем Збройних Сил України, з урахуванням стану її здоров`я, який за час перебування під вартою суттєво погіршився, та наявність на утриманні у неї двох неповнолітніх дітей, яких вона виховує самостійно.

Заслухавши пояснення прокурора, захисника та обвинуваченої, дослідивши доводи клопотання та матеріали провадження, суд доходить таких висновків.

Ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 04.10.2024 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершено, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення.

При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст. 23 та ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: колабораційна діяльність, а саме участь громадянина України у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Вирішуючи питання про продовження стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані щодо особи обвинуваченої, яка є громадянкою України, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні двох неповнолітніх доньок, що свідчить про наявність у неї певних соціальних зв`язків.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченої, стан її здоров`я, а також тяжкість кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, тому на думку суду існує ризик того, що обвинувачена, розуміючи наслідки покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить заявлений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з рф та Республікою Білорусь.

Суд вважає, що ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливе перешкоджання ОСОБА_3 кримінальному провадженню іншим чином, доведений із значним ступенем ймовірності, оскільки обвинувачена матиме можливість затягувати судовий розгляд.

Крім того, суд враховує, що місце проживання обвинуваченої ОСОБА_3 , територія України, на якій на даний час продовжуються вестись активні бойові дії з підрозділами збройних сил держави-агресора, що унеможливлює контроль виконання нею іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та обов`язків, що покладаються на обвинувачену судом згідно частини 5 статті 194 КПК України.

Разом з тим, суд вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у впливі обвинуваченої на свідків у даному кримінальному провадженні, суттєво зменшився, оскільки судом вже допитано свідків як сторони обвинувачення так і свідків сторони захисту, а від допиту декількох свідків прокурор відмовився.

Крім того, суд вважає недоведеним прокурором ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в його обґрунтування останній зазначає, що з урахуванням інкримінованого ОСОБА_3 злочину, перебуваючи не в умовах ізоляції остання матиме реальну можливість продовжити співпрацю з іншими представниками окупаційної влади чи збройних формувань держави-агресора шляхом збирання та передачі інформації про об`єкти критичної інфраструктури, розташування підрозділів ЗСУ, наслідків ракетних ударів тощо.

Суд зазначає, що в обґрунтування вказаного ризику прокурор посилається на можливе вчинення ОСОБА_3 злочинів, які їй не інкримінуються.

Вказане, на думку суду є безпідставним з огляду на таке.

Так, з урахуванням інкримінованого ОСОБА_3 злочину, вчинення іншого злочину або його продовження потребує певної обстановки, оскільки співпраця ОСОБА_3 з представниками окупаційної влади мала місце саме за умови окупації території та наявності в її межах збройних формувань та інших представників держави-агресора.

Крім того, на думку суду, що посилання на п. 5 ст. 178 КПК України, потребує переконливих доказів, які можуть свідчити про вчинення особою іншого злочину або його продовження, які не були наведенні прокурором в клопотанні.

Разом з тим, суд враховує доводи сторони захисту, однак вважає, що вони не можуть слугувати підставою для застосування останній більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, окремо слід зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого в тому числі ст. 111-1 КК України, за наявності доведених прокурором ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, застосовується лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дотримуючись завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, суд враховує необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та держави та забезпечення охоронюваних прав та свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Крім того, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 , зможе забезпечити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти зазначеним у клопотанні прокурора ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості та характеру злочину проти основ національної безпеки, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , даних щодо особи обвинуваченої, суд доходить висновку про можливість продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який здатен запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, забезпечити її належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Будь-яких доказів, які не було враховано судом раніше при обранні запобіжного заходу та давали б можливість обрати обвинуваченій більш м`який запобіжний захід, стороною захисту до суду надано не було.

Керуючись ст. 110, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали суду становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту її постановлення, тобто з 25.11.2024 року, який діє до 23.01.2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали суду вручити обвинуваченій, прокурору та направити ДУ «ОСІ».

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченою, яка утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_6