справа № 208/2154/16-к
№ провадження 1-кп/208/42/24
ВИРОК

Іменем України

09 жовтня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000666 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимий 17.05.2024 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 4 ст. 408 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років,

по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Приблизно о 00:00 годині 01 березня 2016 року, ОСОБА_4 разом з неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходились на проспекті АДРЕСА_2 ), де побачили раніше не знайомого ОСОБА_8 , який прямував повз зазначеного будинку у напрямку вулиці Бурхана.

Реалізуючи свій раптово виниклий спільний злочинний умисел, спрямований на напад з метою протиправного заволодіння будь яким майном, яке в той момент перебувало у ОСОБА_8 при собі, та яке має майнову цінність, ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_10 , діючи спільно, спираючись на підтримку один одного, підійшли ззаду до ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_10 , придушуючи волю потерпілого до опору їх протиправним діям, наніс удар рукою в область голови останнього та потягнув його за куртку, від чого останній втратив рівновагу та впав на асфальт.

Продовжуючи придушувати опір ОСОБА_11 до спротиву їх протиправним діям, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали наносити йому чисельні удари ногами в область тулубу та голови, завдавши тілесні пошкодження середнього ступеню тяжкості, застосувавши таким чином до потерпілого насильство, небезпечне для його життя та здоров`я.

Продовжуючи реалізовувати свій спільний протиправний умисел, скориставшись тим, що внаслідок застосування до ОСОБА_11 насильства останній не міг чинити опір їх протиправним діям, ОСОБА_10 зняв з останнього належну потерпілому куртку, в якій знаходився мобільний телефон «Samsung GT-S 5620» вартістю 816 гривень, після чого разом з ОСОБА_9 зняли з плеча ОСОБА_11 належну йому барсетку, в якій знаходились паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення, ідентифікаційний номер особи, пенсійна банківська картка АТ «Ощадбанк», гроші у сумі 40 гривень.

З метою отримання реальної можливості розпоряджатись викраденим у ОСОБА_11 майном, тримаючи викрадене майно в руках, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця вчинення злочину втекли, завдавши потерпілому майнового збитку на загальну суму 856 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у скоєнні злочину при вищезазначених обставинах визнав повністю, та пояснив суду, що дійсно, у визначений у обвинувальному акті час, та у зазначеному місці, разом зі своїм знайомим - неповнолітнім ОСОБА_10 , рухався по Комсомольському проспекту у напрямку кінотеатру «Комсомолець» Побачили раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_11 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння та рухався їм на зустріч. Проходячи повз потерпілого, ОСОБА_10 зштовхнувся з потерпілим плечима. Виник конфлікт та бійка між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , під час якої вони впали на землю. Далі, ОСОБА_10 почав бити ОСОБА_11 . Він також наніс ОСОБА_11 декілька ударів. Далі, ОСОБА_10 зняв з потерпілого куртку. Коли вони з ОСОБА_10 втекли, останній також показав йому барсетку потерпілого. Особисто він, речей у потерпілого не забирав.

У скоєному щиро кається. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди визнає повністю.

Вина ОСОБА_9 підтверджується наступними доказами, які були предметом дослідження у судовому засіданні:

- поясненнями потерпілого ОСОБА_8 який пояснив суду, що опівночі 01.03.2016 року, рухався вниз по проспекту В.Стуса (колишній Комсомольський проспект), після його пересічення з вулицею Звенигородська (колишня вулиця Бойка), з правої сторони. Місцевість не освітлювалась. Відчув удар по голові, після чого його звалили з ніг, почали бити. Йому вдалося підвестися, але його знов звалили з ніг та продовжили бити. Били ногами по тулубу та голові. Нападників було двоє, він бачив їх обличчя. Скільки нанесли йому ударів він вже не пам`ятає. ОСОБА_10 зняв з нього куртку, в якій був мобільний телефон. Забрали барсетку з документами, гроші у сумі 40 гривень. Куртку та телефон йому повернули працівники поліції. Він знаходився на лікуванні, йому нічого не відшкодували, позовні вимоги підтримує у повному обсязі;

- витягом з ЄРДР від 01.03.2016 року, як підстави початку досудового розслідування у справі, з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 186 КК України, з фабулою, що 01.03.2016 року до Заводського ВП надійшла заява від громадянина ОСОБА_8 про те, що 29.02.2016 року об 22-30 години по пр. Комсомольському (нині пр. В. Стуса) в м. Дніпродзержинську невідомі особи відкрито з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, заволоділи його майном, чим заподіяли матеріального збитку (т. 2 а.с. 1);

- протоколом прийняття заяви про вчинений злочин від потерпілого ОСОБА_11 , відповідно до якого останній просить прийняти міри до невідомих осіб, які 29.02.2016 року, поблизу «Каскаду» побили його та відібрали майно (т.2 а.с. 13);

- протоколом огляду місця події, яким зафіксована обстановка на місці вчиненні злочину (т.2 а.с. 14);

- висновком судово-медичної експертизи, відповідно до яких у Ардель виявлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді тупої травми грудної клітини з переломами 7-9 ребер справа, які виникли внаслідок дії тупого твердого предмету, предметів, можливо 29.02.2016 року о 24 годині (т.2 а.с. 116-117);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання, згідно якого потерпілий ОСОБА_12 як одного з двох чоловіків, які 29.02.2016 року, приблизно о 23.30 годині, на проспекту Комсомольському в м. Дніпродзержинську, відкрито, з застосовуванням насильства, заволоділи його майном (т.2 а.с. 90-93);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання, згідно якого потерпілий ОСОБА_13 як одного з двох чоловіків, які 29.02.2016 року, приблизно о 23.30 годині, на проспекту Комсомольському в м. Дніпродзержинську, відкрито, з застосовуванням насильства, заволоділи його майном (т.2 а.с. 80-84);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання, згідно якого свідок ОСОБА_14 як особу, яка 01.03.2016 року, приблизно о 10.30 годині, на ринку по вулиці Тагільскій у м. Дніпродзержинську, пропонував придбати телефон «Самсунг» (т.2 а.с. 85-89);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання, згідно якого свідок ОСОБА_15 як особу, яка 01.03.2016 року, приблизно о 10.30 годині, на ринку по АДРЕСА_3 , продав йому телефон «Самсунг» (т.2 а. с. 75-79);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 1252-16 від 10.03.2016 року, згідно якої вартість телефону викраденого у Ардель мобільного телефону «Самсунг» становить 816 гривень (т.2 а.с. 29-31);

- речовим доказом по справі мобільним телефоном (т.2 а.с. 45-46);

- протоколом огляду куртки, добровільно виданої ОСОБА_10 , речовим доказом по справі (т.2 а.с. 95-96);

- протоколами пред`явлення речей для впізнання, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_11 впізнав свій телефон та куртку (т.2 а.с. 118-129);

- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 , фототаблицею, відповідно до якого останній на місці надав пояснення щодо обстановки та обставин вчинення відносно нього розбійного нападу, показав характер та локалізацію нанесення йому ударів, які аналогічні його поясненням в судовому засіданні (т.2 а.с. 192-197);

- протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 , фототаблицею, відповідно до якого останній на місці пригоди надав пояснення щодо обстановки та обставин вчинення відносно ОСОБА_11 злочину, які є аналогічними його поясненням в судовому засіданні (т. 2 а.с. 198-202);

- протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 , фототаблицею, відповідно до якого останній на місці пригоди, пояснив обстановку та обставини вчинення відносно ОСОБА_11 злочину (т.2 а.с. 209-214)

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_9 у судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковані за ст. 187 ч.2 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Стосовно ролі ОСОБА_9 у вчиненні злочину суд встановив наступне.

Співвиконавцем злочину визнається особа, яка вчинила такий злочин у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо. Виконавцем є не тільки той, хто безпосередньо заволодів майном, а й той, хто приймав безпосередню участь у виконанні її об`єктивної сторони.

Верховний Суд розглянувши справу № 621/6762/18 дійшов висновку, що між співвиконавцями може бути і розподіл ролей у виконанні злочину, однак такий розподіл може мати «технічний» характер, у межах виконання об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК.

Виконавцем розбою є не лише той, хто шляхом нападу протиправно заволодів чужим майном, а й той, хто позбавляв можливості потерпілого пручатися або залишити місце вчинення злочину. Співвиконавцем визнається особа, яка разом з іншими співучасниками виконала дії, які утворюють об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст. 187 КК. При цьому дії співвиконавця розбою кваліфікуються лише за статтею Особливої частини КК та не потребують додаткової кваліфікації за ч. 1 ст. 29 чи ч. 2 ст. 27 КК (кримінальна відповідальність співучасників)

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення обвинувачення поза розумним сумнівом, який є усталеною правовою позицією (рішення «Кобець проти України» в тому числі), означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вважає, що єдиною розумною та доведеною на підставі належних та допустимих доказів, є саме версія подій викладена в обвинувальному акті.

Будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цього розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено, і ОСОБА_9 поза розумним сумнівом є винним у його вчиненні, судом виключається.

Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд підстав не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання ним своєї вини, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання має на меті не тільки кару, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Злочин інкримінований ОСОБА_9 віднесено законодавством до тяжкого умисного злочину та передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Враховуючи викладене та за відсутністю підстав застосування ст. 69 КК України, суд призначає обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, яке є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

ОСОБА_16 покарання встановлюється судом з урахуванням повного аналізу досліджених матеріалів справи, ролі обвинуваченого у вчиненні злочину як співучасника.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 міри покарання, суд враховує особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину був раніше не судимою особою, на теперішній час засуджений за вироком від 17.05.2024 року до 5 років позбавлення волі, вину визнав, позитивно характеризується за місцем колишнього навчання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховує обставини що пом`якшують покарання, відсутність обставин які його обтяжують, принцип індивідуалізації покарання.

Враховуючи санкцію ч.2 ст. 187 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, роль обвинуваченого у його вчиненні, позицію державного обвинувачення та потерпілої сторони, суд вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе тільки шляхом призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, з застосуванням положень ст. 70 ч. 4 КК України, з призначенням покарання в межах санкції інкримінованого злочину, з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

На думку суду, зазначене покарання є законним та справедливим для виправлення обвинуваченого, попередження вчиненням нових злочинів.

Розглядаючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Злочин тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається за допомогою цивільного позову. У відповідності зі ст. 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано збитків, має право під час кримінального провадження, проте виключно до суду, пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1195 ЦК України визначає, що фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Враховуючи викладене, матеріальне підтвердження витрат ОСОБА_11 на лікування та підстави стягнення майнової шкоди, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого є законними, обґрунтованими, такими, що підлягають повному задоволенню.

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду та встановлює, що така шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Конституцією України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Чітких механізмів встановлення наявності моральної шкоди спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, визначення її розміру, механізму доказування, в законодавстві України не визначено, але в будь-якому випадку, для стягнення моральної шкоди необхідно першочергово довести саме її наявність, обґрунтувати розмір моральної шкоди.

У відповідності до Постанова Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 9 зазначеної вище Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що потерпілому заподіяні моральні страждання внаслідок його травмування, чим перерваний істотний, звичний для нього ритм життя та майбутніх планів, що негативно вплинуло на моральний стан потерпілого.

Враховуючи обставини справи, вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що цивільний позов у частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди буде відповідати стягненню з ОСОБА_9 на користь потерпілого Ардель 10 000 гривень.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 08.11.2016 року, співучасник ОСОБА_9 у розбійному нападу на потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_10 , засуджений за ст. 187 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі.

При ухваленні зазначеного вироку судом вирішувалось питання цивільного позову, і йому надано таку ж правову оцінку як і в теперішньому вироку.

Враховуючи викладене, той факт, що цивільний позов пред`явлено до співучасників вчинення злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , суд вважає за необхідним зазначити про солідарне стягнення його розміру з засуджених.

Процесуальні витрати по проведенню судової експертизи, відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинувачених в рівних частках.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ст. 187 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі, із конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_4 за вироком Ленінського районного суду м. Полтави 17.05.2024 року, більш суворим покаранням за теперішнім вироком, остаточно призначивши ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 7 років позбавлення волі, із конфіскацію всього належного йому майна.

Початок строку відбуття ОСОБА_4 покарання, рахувати з 16.04.2024 року.

Речові докази по справі телефон, куртка, які знаходяться на зберіганні у потерпілого, залишити у власника.

Стягувати солідарно з засудженого ОСОБА_4 та засудженого вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 08.11.2016 року ОСОБА_17 на користь ОСОБА_8 , п`ять тисяч 893 гривні (5 893) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 , відмовити.

В рівних частках, по 61.50 гривні, в загальній сумі 123 гривні, стягнути з засудженого ОСОБА_4 та засудженого вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 08.11.2016 року ОСОБА_17 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи.

В межах кримінального провадження запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обрано.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1