Провадження № 1-в/947/401/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про приведення судового рішення у відповідність до закону, а саме про звільнення від покарання за діяння, караність якого усунена закономвідносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

- 05.06.2024 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.190 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців,

ВСТАНОВИВ :

Начальник Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області звернулась до суду з поданням про приведення судового рішення у відповідність до закону та просить звільнити від покарання за діяння, караність якого усунена законом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 05.06.2024 року засуджений Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.190 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців, і який перебуває на обліку в органі пробації з 03.09.2024 року.

Подання вмотивовується тим, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ (далі - Закон). Зокрема, названим Законом встановлено, що дії пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласненням чи розтратою у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 грн.) - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрату чужого майна (ст.ст.185, 190, 191 КК України), чим на підставі низки норм загальної частини Кримінального Кодексу України скасовується кримінальна відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного податкового року. Саме з цієї суми в Україні кваліфікують дії осіб і розраховують адміністративні стягнення чи кримінальні покарання.

За наявною у матеріалах подання копією вироку, вбачається, що ОСОБА_3 та інші особи, за попередньою змовою між собою, умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, вводили в оману потерпілих з метою шахрайського заволодіння грошовими коштами.

01.08.2017 року, за попередньою змовою між собою групою осіб, умисно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_4 на суму 400 гривень. Також, ОСОБА_3 04.08.2017 року за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 на суму 800 гривень. Також, ОСОБА_3 04.08.2017 року за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на суму 800 гривень. Також, ОСОБА_3 05.08.2017 року за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на суму 350 гривень. Також, ОСОБА_3 08.08.2017 року за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 350 гривень. Також, ОСОБА_3 12.08.2017 року за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману,спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 900 гривень. Також, ОСОБА_3 30.08.2017 року за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 350 гривень. Також, ОСОБА_3 13.09.2017 року за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_11 на суму 400 гривень. Також, ОСОБА_3 20.09.2017 року за попередньою змовою між собою групою осіб, повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, спричинили матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 на суму 400 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. З ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , вартість декриміналізовано такого майна не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто в 2017 році ця сума складала 1600 гривень. Якщо вартість викраденого майна перевищувала даної суми, то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки до 1600 грн. в 2017 році, до якого відносять інкриміноване ОСОБА_3 діяння, кваліфікувалися за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом шахрайства.

Відповідно до та частини 1 і 3 статті 5 та частини 2 статті 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 5 Кримінального кодексу України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише у тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, на думку органу пробації, місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини 1 статті 537 цього Кодексу, під час виконання вироків у порядку частини 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, у тому числі: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частиною 2 і частиною 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Прокурор, засуджений та представник відділу пробації, завчасно повідомлені про судове засідання, до суду не прибули, клопотань не надали, їх явку обов`язковою суд не визнавав, а тому подання розглянуто відповідно до ст.ст.324, 539 КПК України без їх участі.

Суд, вивчивши подання та надані в його обґрунтування документи, дійшов висновку про те, що в задоволенні подання, як передчасно направленому, необхідно відмовити. При цьому суд з огляду на судову практику виходить з наступного.

Так, колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в своєму судовому рішенні від 22.08.2024 у справі №567/507/23 зазначила, що особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

При цьому позиція колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ґрунтується на положеннях ст.58 Конституції України і ст.5 КК щодо принципу зворотної дії закону в часі.

Разом з тим, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ухвалою від 29.08.2024 у справі №278/1566/21 висловила іншу, протилежну правову позицію.

Зокрема, у судовому рішенні зазначено, що через невнесення змін безпосередньо до Кримінального кодексу України застосувати до осіб норми про зворотну дію закону про кримінальну відповідальність в часі неможливо.

Позиція колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ґрунтується, між іншим, на Рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2000 від 19.04.2000, в якому здійснено офіційне тлумачення положень ст.58 Конституції України і норм Кримінального Кодексу України щодо зворотної дії кримінального закону в часі у випадку прийняття законів, які усувають караність діяння або пом`якшують покарання.

Тобто, закон, який не вносить змін до кримінально-правових норм, не можна вважати новим, зміненим законом, і як наслідок - не можна застосовувати до такого закону положення ч.1 ст.58 Конституції України і Кримінального Кодексу України, які впливають на зворотну дію закону в часі.

Через це, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду відступила від правозастосовної позиції в подібних правовідносинах, якою керувалася Перша судова палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2024 у справі № 567/507/23.

З метою формування єдиної правозастосовної практики на підставі ч.2 ст.434-1 КПК України колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду кримінальне провадження передало на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Розгляд об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду порушеного питання призначений на 07.10.2024.

Частинами 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У зв`язку з вищевикладеним та враховуючи строки розгляду подання - 10 днів, суд вважає, що законних підстав очікувати судове рішення об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, на підставі якого можна було б вирішити питання щодо задоволення подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про приведення судового рішення у відповідність до закону та звільнення від покарання за діяння, караність якого усунена законом, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , немає, а тому зазначене подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.369-372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про приведення судового рішення у відповідність до закону та звільнення від покарання за діяння, караність якого усунена законом, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 05.06.2024 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.190 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців - відмовити.

Роз`яснити адміністрації органу пробації та зацікавленим сторонам, що вони не позбавлені права повторного звернення до суду з аналогічним питанням.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1