Справа № 134/1611/24
УХВАЛА

Іменем України

09 жовтня 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль подання начальника державної установи «Крижопільський виправний центр (№ 113)» про застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Некрасово Вінницького району Вінницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, до засудження непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

В провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває подання начальника державної установи «Крижопільський виправний центр (№ 113)» про застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 відносно засудженого ОСОБА_4 .

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду подання, засуджений ОСОБА_4 та представник виправного центру в судове засідання не з`явилися.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення подання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 3 (трьох) років обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2018 (ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020) та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2022 року щодо ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання та вказано, що покарання ОСОБА_4 визначено за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 років обмеження волі (за редакцією Закону від 05.01.2022). В решті вирок залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_4 з 31 травня 2022 року відбуває покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 17 лютого 2022 року вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив відповідно 19 травня 2019 року та 20 травня 2019 року.

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» становив 1921 гривні, тобто станом на час вчинення інкримінованих ОСОБА_4 діянь за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність мала б настати за викрадення чужого майна на суму, яка перевищує 1921 гривні (1921,00 х 50 % х 0,2).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи наведені норми закону, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, за які він був засуджений, слід дійти висновку, що особа, яка викрала чуже майно, може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума матеріальної шкоди станом на момент вчинення правопорушення перевищує 1921 грн. (у 2019 році). В даному випадку сума є нижчою (19.05.2019 433,23 грн. та 20.05.2019 549,52 грн.), що свідчить про наявність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання.

За таких обставин, на підставі ст. 5 КК України, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_4 положення Закону № 3886-IX та звільнити його від відбування покарання за вироком суду.

При цьому, суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

Подання задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2022 року, у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння згідно Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

В задоволенні решти подання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя