ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського міського суду Рівненської області кримінальне провадження №0001366 від 30.05.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Малий Олексин Рівненського району Рівненської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця Збройних Сил України, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

розгляд кримінального провадження відбувся за участю:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 29 травня 2024 року, о 18 годині 01 хвилин, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, рухаючись заднім ходом, тротуаром біля буд. АДРЕСА_3 , в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, не впевнився, що перед початком руху це не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, в результаті чого здійснив наїзд задньою частиною транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалася позаду автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла пішохід ОСОБА_6 отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу з припустим зміщенням, яке відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_3 , пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, які передбачають, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, дав показання, що він 29.05.2024, близько 18 год., керуючи автомобілем VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, рухаючись заднім ходом, тротуаром біля буд. АДРЕСА_3 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, в результаті чого здійснив наїзд задньою частиною транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалася позаду автомобіля, яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості.

У вчиненому щиро розкаявся, просив не призначати суворе покарання. Зазначив, що являється військовослужбовцем Збройних Сил України. Також, вказав, що після дорожньо- транспортної пригоди потерпілій була надана перша домедична допомога, її підвели та посадили на лавку, швидку медичну допомогу потерпіла викликала самостійно.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, визнав частково, в частині відшкодування моральної шкоди визнав на суму 50 000 грн., в частині витрат на правничу допомогу визнав на суму 10 000 грн.

Повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що підтверджують його винуватість, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 дала показання, що 29.05.2024, близько 18 год., біля буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 керуючи автомобілем VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, здійснив на неї наїзд, внаслідок чого вона отримала травму, середнього ступеня тяжкості, а саме перелом зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу з припустим зміщенням. Тривалий час перебувала на лікуванні.

Просила позбавити ОСОБА_3 права керування транспортними засобами. Цивільний позов підтримала повністю, просила стягнути з обвинуваченого на її користь 150 000 грн. моральної шкоди та 30 000 витрат на правничу допомогу, з мотивів викладених у позові. Погодилась зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, та з недоцільністю дослідження в цій частині інших доказів.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд, при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого звертає увагу на роз`яснення, наведені у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до положень ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Під час судового розгляду, ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та вказав, що щиро розкаюється, надав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, цивільний позов потерпілої визнав частково.

Обставин, які б обтяжували покарання, у відповідності до ст.67 КК України не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та практику ЄСПЛ, зокрема рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає співмірним, а також положення ст.65 КК України, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином вчинений з необережності; обставини його вчинення; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий; є військовослужбовцем Збройних Сил України; на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання якими суд визнає щире каяття активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Враховуючи вищенаведене, за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання, беручи до уваги позицію потерпілої, щодо призначення покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, що відповідатиме меті покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню останнього та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Представником потерпілої ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 подано цивільний позов, у якому він просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 150 000 грн. маральної шкоди та 30 000 грн. витрат на правничу допомогу.

У цивільному позові зазначено, що моральна шкода завдана потерпілій виразилась у вимушеній зміні її життєвого ритму, який був до дорожньо транспортної пригоди. Внаслідок травмування через дорожньо транспортну пригоду, вона відчуває фізичний біль, потребує сторонньої допомоги. До теперішнього часу покращень фізичного та психоемоційного стану немає, що призводить до моральних страждань потерпілої. В період непрацездатності, у потерпілої тривав період екзаменаційної сесії, яку вона не мала можливості відвідувати, що перешкоджало в успішній та вчасній її здачі. Внаслідок отримання тілесного ушкодження через дорожньо транспортну пригоду, ОСОБА_9 пережила стрес та переживання, які змінили її звичне життя та вплинули на її психоемоційне почуття.

12.07.2024, між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_8 укладено Договір про надання правничої допомоги за фактом ДТП у вищевказаному кримінальному провадженні Витрати на правничу допомогу становлять 30 000 грн.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить із наступних обставин справи та вимог закону.

Згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 1177 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна, шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її заподіяла за наявності її вини.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, однак, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням характеру й обсягу фізичних та моральних страждань потерпілої ОСОБА_6 , котра внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого потерпіла деякий час не могла вести звичний спосіб життя, переживає фізичний біль та переживання, внаслідок даної події, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання про можливість задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, частково, в сумі 60 000 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України, встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України № 5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги, домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

12.07.2024, між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_8 укладено Договір про надання правничої допомоги за фактом ДТП у вищевказаному кримінальному провадженні.

Згідно Акту виконаних робіт до Договору від 12.07.2024, складеного 18.11.2024, та переліку виконаних робіт, адвокатом здійснено ознайомлення з матеріалами справи, складання та подання цивільного позову та участь в судовому засіданні .

Згідно квитанції №1-12/07/24 від 12.07.2024, ОСОБА_6 сплачено за надання правничої допомоги згідно Договору від 12.07.2024, - 30 000 ( тридцять тисяч) грн.

При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові у справі № 915/237/18 від 01.09.2019, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а саме опису (переліку) виконаних адвокатом робіт, але без зазначення часу витраченого адвокатом на виконання цих робіт, складності кримінального провадження, суд вважає, що розумним та справедливим розміром понесених витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 10 000 грн. Отже, цивільний позов в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення, частково.

На підставі ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 6 436,88 грн.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22.07.2024, скасовано арешт на належний ОСОБА_10 автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , являється речовим доказом у кримінальному провадженні.

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України, належний ОСОБА_10 автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який являється речовим доказом у кримінальному провадженні, слід повернути власнику.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого суд не застосовує.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 ( пятдесят одна тисяча ) гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 6 436,88 (шість тисяч чотириста тридцять шість) гривень 88 копійок, витрат на залучення експерта.

Речовий доказ: автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику.

Цивільний позов представника позивача потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 60 000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1