ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1969/24 Справа № 192/355/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 рокущодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орджонікідзе, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зарахування в строк покарання, призначеного судом, строку попереднього ув`язнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_7 19.02.2024 року звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області із клопотанням про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період до дня прибуття його до установи відбуття покарання згідно маршрутному листу, а також з 15.11.2014 року по даний час.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відмовлено з посиланням на відсутність передбачених законом підстав для прийняття такого рішення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вказує, що вважає ухвалу суду необґрунтованою. Посилається на те, що у своєму рішенні суд не обґрунтував і не мотивував належним чином підстави для відмови в задоволенні його клопотання. Просить зарахувати у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі періоди: з 11.03.2016 року по 21.04.2016 року; з 08.12.2016 року по 29.12.2016 року; з 25.04.2019 року по 14.11.2019 року; з 29.07.2021 року по 19.04.2022 року.

Засуджений ОСОБА_7 про день та час судового розгляду повідомлявся через установу відбуття покарання, з якої надійшло повідомлення про те, що останній звільнений умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом. Зважаючи на те, що ОСОБА_7 після звільнення зацікавленості в особистій участі в апеляційному розгляді, яка не є обов`язковою відповідно до процесуального закону, не виявив, а також приймаючи до уваги позицію прокурора, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності засудженого, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін; апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, згідно вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду рішення суду належним чином обґрунтоване та вмотивоване.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, суд першої інстанції виходив з того, що вироком Волноваського районного суду Донецької області від 04 вересня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 115 КК України та засуджено до 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено остаточне покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.

Відбування покарання вирішено рахувати з 15 листопада 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України було зараховано в строк відбуття покарання час тримання його під вартою в СІ-7 м. Маріуполя з 15.11.2014 року по 10.03.2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року було постановлено, перевести засудженого ОСОБА_7 з виправної колонії до слідчого ізолятора для касаційного розгляду кримінального провадження щодо нього.

22 грудня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Згідно довідки про рух засудженого, після касаційного розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 прибув до Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ 29 грудня 2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2019 року клопотання засудженого задоволено частково, за вироком Волноваського районного суду Донецької області від 14 вересня 2015 року зараховано ОСОБА_7 до строку відбування призначеного покарання строк перебування його в установі попереднього ув`язнення, у зв`язку із участю у розгляді кримінального провадження судом касаційної інстанції, з 17 листопада 2016 року до 29 грудня 2016 року включно, відповідно до пункту «ґ» абзацу четвертого ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, місцевим судом було встановлено, що вищезазначеними судовими рішеннями, які набрали законної сили, було зараховано до строку відбуття покарання періоди попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_7 , а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Аналізуючи апеляційні доводи ОСОБА_7 , колегія суддів зважає на те, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку про застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №663/537/17 положення ч.5 ст.72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч.1 ст.72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч.2 ст.4 КК України. Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72КК України в редакції Закону №838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72КК України в редакції Закону №838-VIII (зворотна дія Закону №838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч.1 ст.5 КК України). Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі - Закон № 2046-VIII), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72КК України в редакції Закону № 838-VIII. У такому разі Закон №838-VIII має переважаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5КК України не допускається. Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Відтак, положення ч.5 ст.72 КК України в редакції, яка діяла до 21 червня 2017 року, можуть бути застосовані лише в межах того самого провадження, по якому судом ухвалено вирок, і не поширюються на випадки застосування судом при ухваленні вироку та призначення покарання за сукупністю вироків (ст. 71 КК України), в частині зарахування строку попереднього ув`язнення за попереднім вироком, незалежно від того, коли по цьому вироку було вчинено злочин, та чи підлягала особа попередньому ув`язненню у цьому провадженні.

Подібний правовий висновок щодо застосування положень ст.ст.71 та 72 КК України викладено в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 202/2141/15-к (провадження № 51 - 7089 км 18).

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що попереднє ув`язнення ОСОБА_7 за період до 29 грудня 2016 року зараховане йому належним чином судом судовими рішеннями, що набрали законної сили, і підстав для зарахування його в іншому обсязі не вбачається.

Що стосується періоду з 30 грудня 2016 року до цього часу, то на його протязі ОСОБА_7 відбуває покарання, а відтак не перебуває у статусі попередньо ув`язненої особи, у зв`язку зі чим положення ч. 5 ст. 72 КК України застосуванню до нього не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 вказаних висновків не спростовують, оскільки полягають у висловленні ним упереджених оцінок та суб`єктивному тлумаченні положень закону України про кримінальну відповідальність, із правильністю якого не можна погодитись.

Оскільки під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, така, на переконання апеляційного суд, є законною та постановлена згідно із нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Підстав для скасування ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК Україниколегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зарахування в строк покарання, призначеного судом, строку попереднього ув`язнення, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_8