Справа № 727/6621/24
Провадження № 1-кп/727/356/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3

потерпілого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000430 від 26.04.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Підлісне, Глибоцького району, Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 у квітні 2024 року вчинив умисний кримінальний проступок при наступних обставинах:

Так, 25.04.2024 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , в ході виниклого конфлікту на грунті неприязних сусідських відносин з ОСОБА_4 , умисно, протиправно, усвідомлюючи значення своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар тупим предметом в область голови ОСОБА_4 , чим спричиним останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани в тім`яній ділянці дещо зліва, які згідно висновку експерта Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи №319 екс від 01.05.2024 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. Показав суду, що мешкає по сусідству з ОСОБА_4 . Між ними періодично виникають конфлікти у зв`язку з паркуванням транспортного засобу біля його воріт. Того дня, він підійшов до воріт і попросив забрати автомобіль. Проте, ОСОБА_4 перший почав його ображати, погрожувати, вдарив по воротах каменюкою. Обвинувачений взяв дерев`яний брусок, який стояв біля воріт і почав захищатися. Оскільки у нього поганий зір, він не знає чи вдарив потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 25.04.2024 року біля 17 год. до нього підійшов сусід і попросив перепаркувати мікроавтобус, щоб був заїзд для вантажного транспорта. Він перепаркував транспортний засіб. Згодом вийшов на вулицю і побачив обвинуваченого, який кричав нецензурною лайкою. ОСОБА_6 кричав із свого подвір`я. Він у відповідь вдарив ногою по його воротах. Після цього, ОСОБА_6 схопив дерев`яну палицю, став на підвищення і почав бити його з-за воріт. Спочатку обвинувачений вдарив його по руці, а потім по голові. У нього з голови пішла кров і він вимушений був викликати швидку медичну допомогу. Йому наклали чотири шви на голові.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що обвинувачений її батько. З потерпілим у неї неприязні відносини. 25.04.2024 року ОСОБА_6 приїхав додому з лікарні, зателефонував їй біля 18 год. та повідомив, що відбувся конфлікт і що йому погано. Потерпілий залишив свій мікроавтобус навпроти їхнього заїзду у двір, внаслідок чого стався конфлікт. Вони надали працівникам поліції запис з їх камер відео спостереження. Безпосередній очевидцем подій вона не була.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, крім показів потерпілого, підтверджується письмовими доказами, дослідженими та проаналізованими судом, а саме:

-Витягом з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №0000430 від 26.04.2024 року, порушеного за зверненням ОСОБА_4 , з якого вбачаєься, що 25.04.2024 року о 17 год. 30 хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , на грунті неприязних сусідських відносин, наніс один удар тупим предметом в область голови ОСОБА_4 (а.п.1-4 Том 1);

-Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 25.04.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_4 повідомив про те, що 25.04.2024 року біля 17 год. 40 хв. сусід на ім`я ОСОБА_9 , який проживає по АДРЕСА_1 , деревяною палицею наніс йому удар по голові та правій руці, чим спричинив тілесній ушкодження (а.п.10 Том 1);

-Протоколом огляду місця події від 25.04.2024 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого у присутності ОСОБА_6 було проведено огляд місця події по АДРЕСА_1 . Зокрема, на подвір`ї наявні металеві ворота коричневого кольору в непошкодженому стані. З внутрішньої сторони ворота підперті дерев`яною палицею, довжиною приблизно 1.5 метра. Подвір`я огорожене металевою сіткою, яка прикріплена до металевих стовчиків, вздовж яких наявні зелені насадження (а.п.12-16 Том 1);

-Протоколом освідування особи від 26.04.2024 року із застосуванням фотокамери « ОСОБА_10 » для фіксації тілесних ушкоджень. Проведеним освідуванням встановлено у ОСОБА_4 тілесні ушкодження: розсічена рана потиличної ділянки голови; забій м`яких тканин правої руки (а.п.19- 22 Том 1);

-Висновком експерта №319екс від 01.05.2024 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_4 виявлено наступні тілесні ушкодження: забійна рана в тім`яній ділянці дещо зліва. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті не менш як однократної травмуючої дії твердого тупого предмету, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в постанові, і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Враховуючи характер та локалізацію тілесного ушкодження є неможливим його виникнення внаслідок падіння з положення стоячи з прискоренням чи без такого (а.п.24 Том 1);

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.04.2024 року, проведеним за участю потерпілого ОСОБА_11 . У ході проведення слідчого експерименту потерпілий показав яким чином обвинуваченим йому було завдано два удари в область правої руки та один удар дерев`яною палицею в область голови, на що потерпілий взяв до рук фрагмент цегли, для того щоб відігнати ОСОБА_6 . Проте помітив, що у нього потекла кров з голови та викинув цеглу (а.п.30-32);

-Висновком експерта №39 д від 13.06.2024 року, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_4 виявлено наступні тілесні ушкодження: забійна рана в тім`яній ділянці дещо зліва. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті не менш як однократної травмуючої дії твердого тупого предмету, малоймовірно внаслідок падіння з положення стоячи, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в постанові, і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Враховуючи характер та локалізацію тілесного ушкодження можливим є його виникнення за обставин, на які вказує під експертний під час проведення з ним слідчого експерименту (а.п.53-54 Том 1);

-Протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 10.06.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_6 добровільно надав відео з камери відео спостереження, що знаходиться на фасаді його будинку АДРЕСА_1 , із відображенням подій, які відбулися 25.04.2024 року у період часу з 17:50 год. по 18:00 год. Вказане відео перекопійовано на ДВД диск (а.п.57-58 Том 1);

-Протоколом огляду від 10.06.2024 року, у ході проведення якого було оглянуто 2 відеофайли, записані на ДВД диску під час зняття показань 10.06.2024 року. При відкритті файлу з назвою «XVR_ch1_main_202404251», де відтворюється відеозапис відеокамери, яка фіксує зону подвір`я приватного будинку за адресою АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_6 , із зазначеною годиною та датою: 25.04.2024 року 17:48:59. Під час перегляду відеозапису бачимо як ОСОБА_6 виходить із дверей свого будинку та йде сторону воріт, що виходять на дорогу спільного користування.

-При відкритті файлу під назвою « XVR_ch1_main_4» із зазначеною годиною та датою: 25.04.2024 року 17:49:44 відтворюється відеозапис із суперечкою біля воріт між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . При цьому вони перебувають з різних сторін воріт. У подальшому, о 17:50:20 ОСОБА_6 під час конфлікту різко підбіг та схопив палку, якою були підперті ворота, та побіг в сторону, де з іншого боку воріт, перебував ОСОБА_4

-О 17 год. 50 хв. 27 ОСОБА_6 почав наносити хаотичні удари в сторону ОСОБА_4 та о 17:50:30 потрапляє у верхню частину голови, після чого продовжує наносити удари по ОСОБА_4 . О 17:50:33 удар проходить по рукам потерпілого ОСОБА_4 , який у свою чергу після того як ОСОБА_6 перестав наносити удари відійшов від нього та повернувся на свою приватну ділянку, де проживає (а.п.59-62 Том 1);

-Також судом було досліджено аналогічний відеозапис подій 25.04.2024 року з камер відео спостереження ОСОБА_6 , наданий захисником, на якому відображено ті ж самі події, за виключенням того, що відеозапис розпочинається раніше на декілька хвилин.

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він наніс умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд критично оцінює позицію обвинуваченого щодо не визнання винуватості, оскільки його винуватість у правопорушення доведена і сумніву не викликає. Таку позицію обвинуваченого, суд вважає способом, обраним ним для свого захисту з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Так, статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім як у випадках, передбачених зазначеним Кодексом.

На виконання вказаних вимог Закону судом було досліджено надані стороною обвинувачення докази.

Розглядаючи доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами висновків судово-медичної експертизи №319 від 01.05.2024 року та №390д від 13.06.2024 року з тих підстав, що: 1) наявні розбіжності між висновками, в яких зазначено, що наявна рана на тім`яній ділянці голови та довідкою ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 08.05.2024 року та протоколом освідування особи, в яких встановлено наявність у потерпілого розсіченої рани потиличної ділянки голови; 2) з висновків судово-медичних експертиз неможливо зрозуміти чому тілесні ушкодження є такими, що спричинили короткочасний розлад здоровя, адже відсутні відомості, що підтверджують даний факт,суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статті 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 р. у справі № 761/33311/15-к,під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України, ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

У пункті п.1.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпекою України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних».

Пунктами 2.3., п.2.3.2 «Правил» визначено таке: «Легке тілесне ушкодження може бути таким, що: а) спричинило короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності; б) не спричинило зазначених наслідків.

Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день) (п.2.3.3).

За змістом п.4.1 Правил, судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих. Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження - надалі акт).

Пункт 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів».

Таким чином, вид лікування потерпілого (амбулаторне, стаціонарне та будь-яке інше) при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень експертом до уваги не береться, на ступень тяжкості тілесних ушкоджень жодним чином не впливає і тому зазначена розбіжність не свідчить про недопустимість вказаного доказу.

З урахуванням наведених вище положень законодавства, суд вважає, що висновки судово-медичної експертизи №319 від 01.05.2024 року та №390д від 13.06.2024 рокує належними та допустимим доказами, оскільки з них вбачається, що їх було складено кваліфікованим експертом: лікарем, який має 12 років експертного стажу. Експертом було безпосередньо оглянуто ОСОБА_4 , за результатами чого проведено судово-медичну експертизу потерпілого та виявлено у нього тілесне ушкодження у вигляді забійної рани в тім`яній ділянці дещо зліва.

Виявлене тілесне ушкодження, судовим експертом віднесено до легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я, тобто тривалістю понад 6 днів.

Наведені висновки стороною захисту будь-якими доказами спростовані не були. З клопотанням про призначення по справі повторної судово-медичної експертизи сторона захисту до суду не зверталась.

Окрім того, судовий експерт у висновку встановив, що враховуючи характер та локалізацію тілесного ушкодження можливим є його виникнення за обставин, на які вказує під експертний під час проведення з ним слідчого експерименту

Також, суд звертає увагу на те, що в ході судового розгляду обвинувачений фактично не заперечував, що між ним та потерпілим ОСОБА_4 відбулась суперечка, у ході якої він взяв дерев`яну палицю, яка стояла біля його воріт та, ставши на бетонне підвищення, зверху завдавав ударів потерпілому по голові.

Вказана обставина також підтверджується дослідженим під час судового розгляду відеозаписом, наданим обвинуваченим із камер відео спостереження його будинку.

При цьому суд зазначає, що твердження обвинуваченого про вчинення вказаних дій з метою самозахисту не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні та спростовується відеозаписом подій, дослідженим судом, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 перебували по різні сторони воріт, що не давало можливості ОСОБА_4 заподіяти будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Натомість, обвинувачений, діючи з прямим умислом, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому встав на бетонне підвищення біля воріт та, взявши дерев`яну палицю,завдав ударів зверху ОСОБА_4 .

Окрім того, судом не встановлено, а стороною захисту не представлено доказів, які б підтверджували отримання потерпілим тілесних ушкоджень при інших обставинах чи за участі інших осіб.

З урахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку, що всі досліджені докази належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Суд вважає, що у даному випадку вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований кримінальний проступок був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у зазначеній статті, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, суд, керуючись вимогами ст.65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, те, що згідно до ст.12 КК України, правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.

Крім того, суд враховує відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, інвалідностей на має, на д-обліках не перебуває.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого проступку, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому в межах санкції статті ч.2 ст.125 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Таку міру суд вважає необхідною та достатньою не тільки для покарання ОСОБА_6 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень у дохід держави .

Речовий доказ: ДВД диск з фіксацією подій, що мали місце 25.04.2024 року, який зберігається у матеріалах кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1