ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1612/24 Справа № 212/7633/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року було відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_7 , на постанову дізнавача СД ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 22 травня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000237.

В обґрунтування постановленої ухвали слідчий суддя суду першої інстанції зазначив, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування органом досудового розслідування було встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникли цивільно-правові відносини, а тому вирішення цього питання можливе виключно в порядку цивільного судочинства. На переконання слідчого судді дізнавач, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, оцінив зібрані в кримінальному провадженні докази з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв відповідне обґрунтоване процесуальне рішення щодо закриття кримінального провадження.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою скасувати постанову дізнавача СД ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 22 травня 2024 року про закриття кримінального провадження №0000237.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги посилається на те, що в постанові про закриття кримінального провадження дізнавачем, окрім наведення кримінально-процесуальних норм, взагалі не зазначено обґрунтування висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, не зазначено в ході проведення яких слідчих дій була встановлена відсутність протиправного діяння. На переконання сторони захисту наявні в матеріалах кримінального провадження рапорти о/у СКП ВП КРУП ГУНП в Дніпропетровській області не можуть свідчити про належне виконання доручень слідчого. Вказує на те, що у матеріалах кримінального провадження наявний протокол огляду диску, на якому зафіксовано спроба протиправних дій ОСОБА_10 щодо вивезення майна з метою його приховання, яке він умисно привласнив. З наведеного можна дійти висновку, що станом на теперішній час встановити місцезнаходження майна, яке належить ОСОБА_7 , буде неможливо з огляду на ймовірні протиправні дії ОСОБА_10 щодо його переміщення, що є наслідком невиконання органом досудового розслідування своїх обов?язків, що унеможливить поновлення порушених прав власника майна.

В судове засідання прокурор ОСОБА_11 не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд судового провадження за його відсутності.

В судове засідання адвокат ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, адвокат ОСОБА_12 , діюча в інтересах ОСОБА_7 , надала заяву про розгляд судового провадження без їх участі.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження дізнавачем СД ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000237 від 27 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України.

Зазначене кримінальне провадження було відкрито на підставі повідомлення ОСОБА_7 про те, що у період з 2021 по 2023 рік ОСОБА_9 незаконно привласнив чуже майно, що випадково опинилось у нього, а саме два верстати, всього вартістю 62493 грн, що належать ОСОБА_7 , чим завдав останньому матеріальних збитків на вказану суму.

Відповідно до постанови дізнавача СД ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 22 травня 2024 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000237 від 27 березня 2024 року, було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої цієї статті, а саме коли встановлена відсутність події кримінального правопорушення.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Бєлоусов проти України зазначив: «мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю».

Постанова дізнавача, у розумінні вимог п.2 ч.5 ст.110 КПК України, окрім іншого, повинна містити виклад встановлених обставин, які є підставою для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, а також мотиви прийнятого рішення, його обґрунтування з посиланням на положення КПК України.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею перевірені викладені в скарзі адвоката ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_7 , підстави для скасування постанови дізнавача СД ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 22 травня 2024 року, досліджені наявні матеріали в їх сукупності та обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження, внесеного 27 березня 2024 року до ЄРДР за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.193 КК України.

Як слідує з матеріалів судового провадження слідчим суддею було досліджено надані матеріали та перевірено матеріали кримінального провадження, з яких слідує, що під час досудового розслідування дізнавачем вживалися заходи, спрямовані на встановлення та уточнення обставин кримінального правопорушення, на які посилався ОСОБА_7 у своїй заяві (повідомленні), а саме: допитано ОСОБА_7 в якості потерпілого, здійснено огляд місця події по АДРЕСА_1 , проведено огляд двох DVD-R дисків, на яких міститься відеозапис, на якому зафіксовано момент погрузки на автомобіль об`єкта, схожого на верстат, проведено слідчі (розшукові) дії в порядку ст.40-1 КПК України, допитано в якості свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Як вбачається із протоколу допиту ОСОБА_13 з 2015 року він разом із ОСОБА_7 та його синами ОСОБА_15 та ОСОБА_14 вели спільній бізнес, а саме виконували ремонтні роботи різного роду на підприємствах ПАТ «ЦГЗК», ПАТ «ПівнГЗК» та ПАТ «ІнГЗК». За період спільної роботи разом купували транспортні засоби, верстатний парк та різне обладнання для ведення господарської діяльності. У 2020 році ОСОБА_7 відмовився від участі у бізнесі, пославшись на вік та стан здоров?я, та запропонував викупити верстати різного маркування, що належать його дружині ОСОБА_16 . Вказав, що вищезгадані верстати у кількості 9 штук були викуплені, про що свідчать копії документів про придбання та сплату верстатів і податків з даної господарської операції, звітність про придбання до ДПС України. Наголошував на тому, що на території бази відсутнє будь-яке майно, яке належить ОСОБА_7 та його родинні на праві приватної власності. Звернув увагу на те, що всі розбіжності із вказаною особою будуть вирішуватися у господарському порядку.

Частиною 1 ст. 193 КК України передбачено відповідальність за незаконне привласнення особою знайденого чи такого, що випадково опинилося у неї, чужого майна або скарбу, які мають особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність.

Об?єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення полягає у привласненні особою знайденого або такого, що випадково опинилося у неї, чужого майна. Привласнення знайденого чужого майна полягає у тому, що особа заволодіває виявленим нею майном, що вибуло з фактичного володіння власника цього майна. До знахідки слід відносити виявлене і привласнене особою чуже майно, власник якого позбавився його, наприклад, під час перевезення (випало з автомобіля, вагона) або в результаті стихійного лиха (повені) тощо. До знайденого чужого майна належить і скарб, який при його виявленні повинен бути переданий державному органу чи органу місцевого самоврядування. Для такої форми вчинення злочину характерне те, що суб`єкт не вчиняє жодних дій для повернення власнику належного йому і втраченого ним майна. Останнє виявляється в його володінні випадково, внаслідок знахідки.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим умислом.

Тобто, обставина наявності чи відсутності прямого умислу має визначальне значення для правильної правової кваліфікації дій винної особи.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникли цивільно-правові відносини. Свідчення ОСОБА_7 за своїм змістом зводяться до його особистого сприйняття певних фактів, та його суб?єктивної оцінки певних подій, а також не містять відомостей, що вказували б на вчинення ОСОБА_9 дій, спрямованих на незаконне привласнення знайденого чи такого, що випадково опинилося у нього, чужого майна або скарбу, які мають особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність.

На підставі вказаних пояснень та вимог законодавства дізнавачем СД ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України, оскільки відсутня суб`єктивна сторона вказаного правопорушення.

При апеляційному розгляді встановлено, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст.ст.110, 284 КПК України.

З матеріалів провадження слідує, що в ході досудового розслідування були виконані всі необхідні для встановлення істини слідчі дії, а також заходи, спрямовані для встановлення обставин, передбачених ст. 91 КПК України, проведено слідчі дії, здійснено дослідження та аналіз всіх встановлених обставин та обгрунтовано встановлено відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України.

В ході апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено даних, які б вказували на неповноту, неправильність чи неефективність досудового розслідування, а доводи заявника носять суб`єктивний характер і не містять даних про залишення недослідженими обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , діючої в інтересах ОСОБА_7 , на постанову дізнавача СД ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 22 травня 2024 року про закриття кримінального провадження № 0000237 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4