ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2249/24
Провадження №1-кс/477/996/24
УХВАЛА

про арешт майна

01 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , третьої особи стосовно майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_3 , представника власника вилученого майна адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 внесене у кримінальному провадженні №0000665 від 24 липня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2024 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000665 від 24 липня 2024 року про накладення арешту на майно, що було вилучено 24 вересня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи домоволодіння АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України місцевим мешканцем Миколаївської області 24 липня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000665 та розпочато досудове розслідування за частиною третьою статті 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлений факт ймовірного вчинення дій спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_6 , який діяв з корисливих мотивів.

06 вересня 2024 року ОСОБА_6 затримано в порядку статті 208 КПК України.

Під час огляду майна, що було виявлено та вилучено під час затримання ОСОБА_6 , зокрема належного йому телефону, органом досудового розслідування встановлено факти спілкування ОСОБА_6 з особою на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому підозрюваним ОСОБА_6 засобами мобільного додатку відправлено копії документів ОСОБА_7 , для подальшого виготовлення останньому документів для перетну державного кордону.

24 вересня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 причетність якого до вчинення кримінального правопорушення, перевіряється органом досудового розслідування, було виявлено та вилучено майно, а саме мобільний телефон, належний останньому.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_5 звернувся з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор ОСОБА_5 не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Просив клопотання задовольнити з підстав вказаних у ньому.

ОСОБА_3 , як власник вилученого майна та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволенні клопотання посилаючись на подані до суду заперечення.

За змістом заперечень, що надійшли до суду 30 вересня 2024 року вбачається, що заперечуючи проти задоволенні клопотання прокурора, ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 вказує на його необґрунтованість та недоведеність підстав для накладення арешту. Зокрема, посилається на неможливість накладення арешту на вилучене майно через відсутність у його власника процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні та невідповідність майна критеріям речового доказу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по них, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України за фактом організації діяльності щодо незаконного переправляння осіб через державний кордон України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 липня 2024 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000665.

Досудовим розслідування цього кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 керуючись злочинним умислом, спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, розробив злочинний план виконання ряду дій, спрямованих на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, у тому числі шляхом виготовлення документів, які дають право військовозобов`язаним чоловікам право на перетин державного кордону України, керівництво діями таких осіб під час перетину державного кордону, сприяння їх вчиненню в тому числі порадами та вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, за грошову винагороду від таких осіб.

30 серпня 2024 року ОСОБА_6 під час розмови з ОСОБА_7 , за допомогою мобільного телефону, запропонував їм зустрітися на території автомобільної мийки за адресою: АДРЕСА_2 для обговорення плану дій, щодо організації незаконного переправлення через державний кордон та узгодження суми за вчиненні ОСОБА_6 дії.

Цього ж дня, близько 14:31 год., ОСОБА_6 в ході особистої зустрічі з ОСОБА_7 на раніше обумовленому місці, повідомив останньому, що за грошову винагороду в сумі 12 000 доларів США зможе організувати його незаконне переправлення через державний кордон України. З цією метою та виготовлення пакету документів для вільного пересування на території країн Європейського Союзу після перетину невстановленого досудовим розслідуванням пункту пропуску Республіки Молдова або Румунії, ОСОБА_7 необхідно надати копію паспорта громадянина України, ідентифікаційний код, та військовий квиток за наявності.

04 вересня 2024 року під час особистої зустрічі ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 обставини за яких має відбутися його перетин кордону та подальші дії після перетину кордону, а 05 вересня 2024 року ОСОБА_6 під час телефонної розмови через месенджер WhatsApp із ОСОБА_7 повідомив, що отримав фото паспорта громадянина України, картки платника податків ОСОБА_7 , та може зустрітися із ним 06 вересня 2024 року для отримання грошової винагороди в сумі 12000 доларів США, після чого забезпечить організацію незаконного перетину державного кордону України.

06 вересня 2024 року об 11.00 годині ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_7 біля приміщення ресторану «New York Street Pizza», за адресою: АДРЕСА_3 , де повідомив, що вже розпочато процес виготовлення документів для перетину державного кордону України та вільного пересування по території країн Європейського Союзу та після надання коштів він повідомить про час виїзду.

Отримавши від ОСОБА_7 кошти у обумовленому раніше розмірі 12 000 доларів США, злочинні дії ОСОБА_6 були припинені співробітниками правоохоронних органів, шляхом його затримання.

За змістом протоколу огляду предмета від 11 вересня 2024 року, вбачається що на мобільному телефоні, який було вилучено 06 вересня 2024 року в ході затримання ОСОБА_6 органом досудового розслідування виявлено листування через мобільні додатки з невстановленими особами, предметом якого є можливість виготовлення документів ряду осіб, що надавали б можливість перетину державного кордону України.

На виконання доручення слідчого, органом досудового розслідування встановлено, що однією з осіб, якій було адресовано відправлення фотознімку паспорту, РНОКПП ОСОБА_7 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки здобуті під час досудового розслідування дані вказували на ймовірну причетність до вчинення кримінального правопорушення третіх осіб, зокрема, ОСОБА_3 , 24 вересня 2024 року, у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2024 року, проведено обшук житла та іншого володіння особи за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 під час якого, було виявлено та вилучено мобільний телефон, належний останньому.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 24 вересня 2024 року, вилучене, в ході проведення обшуку житла та іншого володіння особи за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 , майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000665 від 24 липня 2024 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, а стороною захисту заперечень, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За системним тлумаченням положень статті 64-2 КПК України, частини третьої статті 170 КПК України, та статті 98 КПК України, на майно, що було вилучено у ході обшуку житла та іншого володіння особи за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по АДРЕСА_1 може бути накладено арешт незалежно від того, кому належить вилучене майно, за умови наявності у вилученого майна, ознак, передбачених статтею 98 КПК України.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

При цьому, з огляду на заперечення сторони захисту, слідчий суддя звертає увагу, що умова накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів за положеннями частини третьої статті 170 КПК не містить таку вимогу її застосування як оголошення підозри у кримінальному провадженні певній особі, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна або вчиненням кримінального правопорушення будь-якого ступеня тяжкості. Про доведеність існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення може свідчити сам факт здійснення за певними фактичними обставинами досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР, та відповідні матеріали цього провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя на підставі описаних у клопотанні обставин кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження та за своїм внутрішнім переконанням дійшов висновку, що за описаних фактичних обставин могло бути вчинено кримінальне правопорушення, передбачене відповідною нормою особливої частини Кримінального Кодексу.

Матеріали досудового розслідування містять достатні відомості вважати, що до вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з корисливих мотивів причетним ОСОБА_6 .

При цьому, на даному етапі досудового розслідування триває ряд слідчих дій, встановлюється коло осіб причетних до вчинення цього кримінального правопорушення, їх роль у його вчиненні, обставини його вчинення, тощо.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення з наданими слідчим матеріалами кримінального провадження свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 332 КК України. Вищевказані протиправні дії до яких можуть бути причетні треті особи на даному етапі досудового розслідування підтверджується серед іншого і протоколами огляду вилучених під час обшуку у ОСОБА_6 мобільних телефонів на яких встановлено факти спілкування останнього й з ОСОБА_3 та які у сукупності містять відомості, що можуть бути використанні при проведенні досудового розслідування та відповідають критерію речового доказу, визначеному у статті 98 КПК України.

Вказані вище обставини, спростовують заперечення адвоката ОСОБА_4 , щодо відсутності правової підстави для арешту, а також можливості використання вилученого майна у якості речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Більш того, вирішуючи питання з приводу арешту майна у цьому кримінальному провадженні, слідчий суддя також враховує і те, що ухвалою слідчого судді від 19 вересня 2024 року слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області надано дозвіл на проведення обшуку саме з метою відшукання і вилучення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, зокрема, мобільних телефонів, використаних для вчинення вказаного кримінального правопорушення, з наявними в них відомостями про вхідні та вихідні дзвінки та які стосуються фіксації незаконної діяльності ОСОБА_3 з іншими причетними до скоєння кримінального правопорушення особами.

Тому і наявність підстав для вилучення зазначених в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку речей, вбачається із відомостей, що містяться безпосередньо в протоколі обшуку від 24 вересня 2024 року, за яким в ході проведення обшуку виявлено такі речі та які постановою слідчого від 24 вересня 2024 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні як такі, що мають ознаки речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки можуть зберігати відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, що згідно з частиною першою статті 98 КПК можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За вказаного, вилучені під час обшуку речі, які є предметом клопотання про арешт вилученого майна входять до переліку, щодо якого наданий дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

З матеріалів клопотання прокурора вбачається, що вилучений у ході проведення обшуку мобільний телефон належний ОСОБА_3 міг бути використаний як знаряддя чи засіб вчинення кримінального правопорушення, та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критерію, зазначеному у статті 98 КПК України.

На думку слідчого судді, інформація, яка міститься у зазначеному вище телефоні, що був вилучений в ході обшуку житла та іншого володіння особи за місцем проживання ОСОБА_3 , може мати суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження, що розслідується (кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення злочину, дані про номери мобільних телефонів, використані під час вчинення злочину, зв`язки між особами, причетними до вчинення злочину, тощо).

З огляду на те, що інформація яка міститься у вилученому телефоні може бути використана як доказ під час досудового розслідування для встановлення обставин у кримінальному провадженні, зокрема обставин виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення; кола осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та зв`язків між такими особами, тощо, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про відповідність вказаного майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та доцільність накладення на нього арешту, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на, вилучене 24 вересня 2024 року під час проведення обшуку житла та іншого володіння особи за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 , майно із встановленням заборони будь-яким особам користуватися та розпоряджатися цим майном, а саме на мобільний телефон, марки «Iphone 15 Pro Max», ІМЕІ: НОМЕР_1 та сім картою № НОМЕР_2 , належний ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8