Справа №573/1001/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/394/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 31 травня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні СВ ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000271 від 29 травня 2024 року, в якому ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У рамках досудового розслідування даного кримінального провадження старший слідчий СВ ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання старшого слідчого вмотивовано обґрунтованістю пред`явленої ОСОБА_6 підозри, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 31 травня 2024 року, застосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 31 травня 2024 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати останньому запобіжний захід більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених у ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до матеріалів справи підозрюваний має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , де проживає разом із своїми рідними.

Доказів того, що ОСОБА_6 має намір впливати на свідків та потерпілого, вчинювати перешкоди слідству, матеріали справи не містять. Окрім цього, свідки та потерпілий вже допитані та попереджені про кримінальну відповідальність, тому вказані обставини нівелюють можливість втручання підозрюваного у процес досудового розслідування.

Також, підозрюваний не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, скоювати інші злочини.

Отже, ні прокурор, ні слідчий не навели доказів про наявність ризиків для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Сама тяжкість вчиненого злочину не є підставою для тримання останнього під вартою.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду на 13 год. 15 хв. 12 серпня 2024 року підозрюваний ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 та прокурор повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка підозрюваного з ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Прокурор звернувся зі заявою про розгляд даного провадження за його відсутності.

Враховуючи наявність вищевказаної заяви, а також, що учасники провадження повідомлені про час, день та місце розгляду справи належним чином, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без їх участі, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону, слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час перевірки вмотивованості поданого старшим слідчим клопотання, слідчим суддею було встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000271 від 29 травня 2024 року, 30 травня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість вказаної підозри була встановлена слідчим суддею з врахуванням протоколу прийняття заяви про вчинений злочин від ОСОБА_9 ; протоколу огляду місця події від 29.05.2024 за місцем вчинення злочину; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та є достатніми на даній стадії провадження, доказами.

При цьому, перевіряючи доводи клопотання на предмет існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на спростування доводів апелянта, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 України, вказує те, що підозрюваний усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого в кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Крім того, зазначений ризик посилюється ще й тим, що підозрюваний, потерпілий та встановлені органом досудового розслідування свідки проживають у смт. Миколаївка Сумського району, а тому є достатні підстави вважати, що останній перебуваючи за місцем свого проживання, своєю поведінкою зможе впливати на свідків та потерпілого фізично так і застосовуючи засоби зв`язку, тим самим чинити перешкоди у кримінальному провадженні.

Також органом досудового розслідування доведено існування ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень, оскільки останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий злочин поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Що стосується посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, то ці обставини не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення останнім кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків і потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого слідчим суддею рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 31 травня 2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4