Номер провадження: 11-сс/813/1255/24
Справа № 494/1415/24 1-кс/494/432/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього підозрюваного - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю підозрюваного ОСОБА_8 матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 02.08.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000476 від 31.07.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Андрієво-Іванівка Миколаївського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

встановив:

Слідчим відділом Березівського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000476 від 31.07.2024 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.07.2024 року, близько 02:00 год., більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, у неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував разом з малолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , виник умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з використанням власних геніталій (зґвалтування).

На виконання свого злочинного умислу, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_9 , не досягла чотирнадцяти років, скориставшись безпорадним станом потерпілої з огляду на її вік, всупереч волі малолітньої ОСОБА_9 , перебуваючи у вказаному вище будинку, ОСОБА_8 умисно та протиправно, із застосуванням фізичного насильства, зв`язавши мотузкою руки малолітньої ОСОБА_9 , тримаючи останню за волосся, діючи при цьому грубо і настирливо, зняв із себе одяг та вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням, з використанням власних геніталій, в тіло ОСОБА_9 , тобто зґвалтував її.

У подальшому, без перерви у часі, у продовження свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , яка є особою, що не досягла чотирнадцяти років, неповнолітній ОСОБА_8 , провів малолітню ОСОБА_9 , в супереч її волі до приміщення літньої кухні, що розташоване по АДРЕСА_1 , де в той час там знаходилася мати потерпілої - ОСОБА_10 , яка являється інвалідом І групи та пересувається виключно за допомоги милиць, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_9 , не досягла чотирнадцяти років, скориставшись безпорадним станом потерпілої з огляду на її вік, а також неможливістю захисти останню її матір`ю ОСОБА_10 , всупереч волі малолітньої ОСОБА_9 , перебуваючи у вказаному вище приміщенні літньої кухні, ОСОБА_8 умисно та протиправно, із застосуванням фізичного насильства, тримаючи потерпілу за волосся, діючи при цьому грубо і настирливо, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням, з використанням власних геніталій в тіло ОСОБА_9 , тобто зґвалтував її.

Внаслідок застосування у ході вищевказаних дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , з використанням власних геніталій, фізичного насильства, ОСОБА_8 спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на зап`ястях обох її верхніх кінцівках.

31.07.2024 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та в порядку ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

01.08.2024 року слідчий СВ Березівського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області, за погодженням з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, а саме до 30.09.2024 року.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; а також здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 30.09.2024 року включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду та вчинення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні. Врахувавши вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри, суспільно-небезпечний характер кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, тяжкість можливого покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, його вік, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник посилається на те, що слідчим суддею не враховано положення Глави 38 КПК України, що регулюють кримінальні провадження щодо неповнолітніх, не встановлені обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо неповнолітніх відповідно до п.4 ч.4 ст.485 КПК України, а саме наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального провадження. Захисник вказує, що свідок ОСОБА_10 , хоч і є інвалідом І групи, але є дорослою особою, яка підбурювала неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 до вживання алкогольних напоїв, що призвело до негативних наслідків.

Крім того, захисник посилається на недоведеність ризиків у кримінальному провадженні, неврахування особи підозрюваного ОСОБА_8 , який є неповнолітнім, зареєстрований та проживає разом з батьками та братом.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав. При цьому, прокурор ОСОБА_11 звернувся до апеляційного суду із заявою, в якій просить здійснювати розгляд за його відсутності, у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях в Березівському районному суді Одеської області та значну завантаженість, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просить ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, підозрюваного та його законного представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, параграфом 1 Глави 38 КПК визначені загальні правила кримінального провадження щодо неповнолітніх.

Статтею 485 КПК визначені обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо неповнолітніх.

Статтею 492 КПК передбачено застосування до неповнолітнього підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу

Так, за приписами ч.1 та ч.2 вказаної норми кримінального процесуального закону, за наявності підстав, передбачених КПК, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним уст.117 КПК.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування/суду; та вчинити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею враховано, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які є родичами потерпілої та надали важливі для досудового розслідування покази, також є родичами підозрюваного ОСОБА_8 .

Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, зокрема його неповнолітній вік.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину. Колегія суддів не вбачає передбачених ст.87 КПК підстав для визнання цих доказів недопустимими.

Колегія суддів вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин: вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Доводи захисника про те, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не враховано положення Глави 38 КПК, які регулюють кримінальні провадження щодо неповнолітніх, не встановлені обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо неповнолітніх (п.4 ч.4 ст.485 КПК), а саме наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального провадження, то колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.

За приписами ст.485 КПК передбачені обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо неповнолітніх.

Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 КПК, також з`ясовуються:

1) повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними;

2) ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння;

3) умови життя та виховання неповнолітнього;

4) наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.

Тобто, за вказаною нормою закону законодавцем передбачено, що окрім обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначених ст.91 КПК, мають бути встановлені спеціальні обставини, що стосуються саме вчинення кримінального правопорушення неповнолітніми.

Колегія суддів звертає увагу, що аналіз вказаної норми свідчить, що зазначені обставини мають бути з`ясовані стороною обвинувачення під час досудового розслідування та судом під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, однак не слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу щодо неповнолітнього підозрюваного.

Таким чином, доводи захисника про не встановлення обставин, передбачених п.4 ч.4 ст.485 КПК України, а саме наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального провадження, мають бути перевірені в ході подальшого досудового розслідування кримінального провадження, та у випадку направлення обвинувального акта до суду, судом під час судового провадження.

Твердження захисника на те, що свідок ОСОБА_10 , хоч і є інвалідом І групи, але є дорослою особою, яка підбурювала неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 до вживання алкогольних напоїв, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підозрюваному, слідчий суддя та апеляційний суд встановлює обґрунтованість чи необґрунтованість підозри, а також доведеність чи недоведеність існування заявлених стороною обвинувачення ризиків у кримінальному провадження. Всі інші обставини злочину, в якому наразі підозрюється ОСОБА_8 , зокрема вживання чи невживання неповнолітнім алкогольних напоїв, наявність чи відсутність дорослих підбурювачів у скоєнні злочину, та інші обставини, мають бути встановлені під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, всі обставини скоєного кримінального правопорушення, в тому числі всі можливі версії події злочину, повинні встановлюватися в ході досудового розслідування, яке ще триває.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 (п`ятнадцяти) років. Тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, з урахуванням його неповнолітнього віку, підозрюваний зможе здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, як встановлено слідчим суддею свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які є родичами потерпілої та надали важливі для досудового розслідування покази, також є родичами підозрюваного ОСОБА_8 , що не виключає можливий вплив підозрюваного на свідків.

За наведених обставин, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, також не можна визнавати недоведеним.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, що вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім того, колегія суддів враховує, що захисником не наведено та не підтверджено наявності обставин, що могли б гарантувати запобігання встановленим ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного із тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про те, що неповнолітній підозрюваний проживає з батьками та братом, колегія суддів приймає їх до уваги, однак зауважує, що вказані обставини не є безумовною підставою для застосування менш суворого запобіжного заходу з огляду на зазначені вище обставини.

Твердження захисника про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вказаний запобіжний захід не зможе беззаперечно гарантувати запобіганню існуючим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника про можливість звільнення підозрюваного з-під варти та передання його під нагляд батькам, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки такий захід може виявитися нездатним забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Долучені захисником копії документів: посвідчення батьків багатодітної сім`ї, комп`ютерна томографія головного мозку законного представника підозрюваного - ОСОБА_7 , витяги з наказів №153 від 30.05.2024 року, №222 від 05.08.2024 року про відрядження старшого солдата ОСОБА_12 та молодшого сержанта ОСОБА_13 , не спростовують існування встановлених у кримінальному провадженні ризиків.

За таких підстав слід констатувати, що на теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, проти статевої свободи та статевої недоторканості потерпілої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Разом з тим, колегією суддів виявлена описка, допущена слідчим суддею у резолютивній частині оскарженої ухвали, яка потребує виправлення.

Зокрема, слідчим суддею вказано, що строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування.

Проте, одночасно в резолютивній частині ухвали слідчий суддя зазначив, що строк дії ухвали становить до 30 вересня 2024 року.

Однак, якщо рахувати 60 днів з 31.07.2024 року, тобто з дати затримання особи, то строк мав би бути до 28.09.2024 року, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати слідчому судді виправити допущену у резолютивній частині тексту оскарженої ухвали описку щодо дати закінчення строку дії запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 02.08.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в кримінальному провадженні №0000476 від 31.07.2024 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Рекомендувати слідчому судді Березівського районного суду Одеської області виправити описку в резолютивній частині ухвали щодо дати закінчення строку дії запобіжного заходу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4