Справа № 561/1087/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Зарічне кримінальне провадження № 0000052 від 04 червня 2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2024 року ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно з корисливих мотивів, за допомогою мобільного телефону через мережу Інтернет, на сайті онлайн оголошень «ОЛХ» розмістив оголошення про продаж жіночого велосипеду, вартістю 2000,00 грн.

Того ж дня потерпіла ОСОБА_6 , переглядаючи сайт онлайн оголошень «ОЛХ», виявила вищевказане оголошення, після чого домовившись про купівлю вказаного товару, не усвідомлюючи злочинний намір ОСОБА_4 , 24 травня 2024 року здійснила переказ грошових у сумі 500,00 гривень в якості передоплати за товар із власного банківського карткового рахунок на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 .

Після чого ОСОБА_4 , не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань, отримавши грошові кошти потерпілої, розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 500,00 гривень.

Крім цього ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно з прямим умислом, з корисливих мотивів, за допомогою мобільного телефону через мережу Інтернет, в соціальній мережі «Facebook» 29 травня 2024 року розмістив три оголошення про продаж автомобільних дисків, вартістю 5000,00 гривень, електроінструментів «Makita З в1», вартістю 3000,00 гривень та холодильника «Атлант кшд-256», вартістю 2500,00 гривень.

29 травня 2024 року потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , переглядаючи стрічку в соціальній мережі «Facebook», виявили вищевказані оголошення, після чого домовившись про купівлю товару та не усвідомлюючи злочинний намір ОСОБА_4 , того ж дня здійснили переказали грошові кошти у сумі 500,00 гривень кожен, в якості передоплати із власних банківських карткових рахунків на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 .

В подальшому 02 червня 2024 року потерпіла ОСОБА_9 , переглядаючи стрічку в соціальній мережі «Facebook», виявила оголошення про продаж холодильника, після чого домовившись про купівлю товару, не усвідомлюючи злочинний намір ОСОБА_4 , 03 червня 2024 року здійснила переказ грошових коштів у сумі 500,00 гривень, в якості передоплати із власного банківського карткових рахунку на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 .

Після чого ОСОБА_4 , не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань, отримавши грошові кошти потерпілих, розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 500,00 гривень.

Крім цього ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно з прямим умислом, з корисливих мотивів, в соціальній мережі «Facebook», не маючи на меті продавати товар, якого фактично не мав у власності, 31 травня 2024 року розмістив оголошення про продаж автомобільних дисків « НОМЕР_2 », вартістю 8000,00 гривень.

31 травня 2024 року потерпілий ОСОБА_10 , переглядаючи стрічку в соціальній мережі «Facebook», виявив вищевказане оголошення, після чого домовившись про купівлю вказаного товару, не усвідомлюючи злочинний намір ОСОБА_4 того ж дня здійснив переказ грошових коштів у сумі 500,00 грн в якості передоплати із власного банківського карткових рахунку на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_4 .

Після чого ОСОБА_4 , не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань, отримавши грошові кошти потерпілого, розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 500,00 гривень.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

На стадії досудового розслідування 22 липня 2024 року між в.о. начальника Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 , та підозрюваним ОСОБА_4 , разом з його захисником адвокатом ОСОБА_11 укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами угоди про визнання винуватості її сторонами сформульовано підозру та його правову кваліфікацію за ч 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у вказаному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, не вчиняти у майбутньому аналогічних злочинів, сприяти виявленню та припиненню інших відомих йому подібних злочинів.

Сторони погоджуються на призначення остаточного покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді обмеження волі строком на два роки із застосуванням ст. 75,76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 його захисник адвокат ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 кожен окремо, під час підготовчого судового засідання, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просили угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в ній вид та міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з такого.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, а за змістом абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні у якому бере участь потерпілий допускається у випадку надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюваний ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 надали прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості. В судове засідання потерпілі не з`явилися, про що подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України. Укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального та Кримінального кодексів України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підставі для визнання винуватості.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, а тому сторони угоди правомірно призначали остаточне за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч. 1 ст. 70 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого сторонами покарання.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні, процесуальних витрат немає.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, 373-376, 474, 475 КПК України

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000052 від 04 червня 2024 року, укладену між в.о. начальника Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 разом з його захисником ОСОБА_11 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (Два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (Один) рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1