ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/644/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/326/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.5 ст.407 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № 0000102 від 05 серпня 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 а, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хутір-Будилів Снятинського району Івано-Франківської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою спеціальною освітою, командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , молодшого сержанта, у силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 31 жовтня 2023 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування його під вартою, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців, тобто до 16 серпня 2024 року.

Згідно вироку суду, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан, який триває дотепер.

21.03.2022 року відповідно до Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року та «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року ОСОБА_8 призвано на військову службу під час мобілізації.

Молодший сержант ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства.

11.05.2023 року молодшого сержанта ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 21.06.2023 року до 07.07.2023 року молодший сержант ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня»). Однак після завершення лікування 07.07.2023 року о 18 год 00 хв молодший сержант ОСОБА_8 всупереч вимогам ст.ст.9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не прибув до розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 . В період з 18 год 00 хв 07.07.2023 року до 09 год 00 хв 12.10.2023 року військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_8 перебував поза межами розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) та не виконував свої службові обов`язки, проводячи час на власний розсуд.

12.10.2023 року о 09 год 00 хв молодший сержант ОСОБА_8 добровільно прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 2839-ІХ від 13.12.2022 року), а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вищевказаний вирок суду скасувати та відновити його на займаній посаді.

Вказані вимоги мотивує тим, що судом не надано належну оцінку обставинам кримінального провадження, тому просить дослідити факти з приводу причин кваліфікації діянь передбачених у ч.5 ст.407 КК України, під час судового розгляду в апеляційному порядку провести перевірку роботи окремих посадових осіб зазначених в апеляції установ, а саме: Монастириського райсуду, Тернопільської спеціалізованої прокуратури, ДУ УВП (№26) в м.Чоркові, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , КНП ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_3 , та притягнути винних до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який просить задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора, що вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Розгляд кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року апеляційним судом здійснювався у порядку ст.330 КПК України, у зв`язку із порушенням ОСОБА_8 порядку судового засідання, внаслідок чого був видалений з зали засідання на весь час судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Статтею 84 КПК передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджений доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК та є правильним.

Зокрема, суд першої інстанції дослідив, проаналізував та правильно поклав в основу обвинувального вироку дані, що містяться у показах свідків, взяв суд до уваги ряд письмових доказів, яким у вироку дав належну оцінку.

Отже, досліджені в суді першої інстанції докази є такими, що доповнюють один одного, є взаємоузгодженими, належними та допустимими і, в своїй сукупності, та поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним військового злочину, тобто злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

Наведено у вироку також детальні та ґрунтовні мотиви з яких виходив суд, визнаючи доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого йому військового злочину та мотиви на спростування доводів обвинуваченого з посиланням на конкретні докази та правові норми.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що в основу рішення місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 покладено лише ті докази, що є належними і допустимими, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Так, згідно з довідкою від 02.02.2023 року військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_1 за результатом медичного огляду ОСОБА_8 визнано обмежено придатним до військової служби та водночас визнано придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення військових частин, комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (т. 1 а. с. 229).

З обліково-послужної карточки, тимчасового посвідчення та послужного списку ОСОБА_8 , молодший сержант ОСОБА_8 , будучи призваним по загальній мобілізації відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року, з травня 2023 року обіймав посаду командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а. с. 208, 214, 220-221).

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (по особовому складу) № 200-РС від 24.04.2023 року молодшого сержанта ОСОБА_8 , бойового медика взводу І мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, звільнено із займаних посад та призначено командиром відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , ВОС-100182А, що підтверджується витягом з наказу № 200-РС від 24.04.2023 року (т. 1 а. с. 222).

Молодшого сержанта ОСОБА_8 , бойового медика взводу І мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, який з 03.05.2023 року знаходився в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (по особовому складу) від 24.04.2023 року №200-РС на посаду командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 10.05.2023 року № 131 визначено вважати таким, що 10.05.2023 року вибув до нового місця служби АДРЕСА_2 , та з 10.05.2023 року виключено з особового складу частини і всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу № 131 від 10.05.2023 року (т. 1 а. с. 210).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 143 від 11.05.2023 року молодшого сержанта ОСОБА_8 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » (по особовому складу) від 24.04.2023 року № 200-РС на посаду командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , з 11.05.2023 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та наказано вважати таким, що з 11.05.2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, що підтверджується витягом з наказу № 143 від 11.05.2023 року (т. 1 а. с. 198, 207, 223).

26.06.2023 року ОСОБА_8 було направлено на медичний огляд з метою визначення ступеня придатності для подальшого проходження військової служби в КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» м. Тернопіль (т. 1 а. с. 230).

Згідно з відповіддю КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради № 03/10/3574 від 16.10.2023 року військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі з 21.06.2023 року до 07.07.2023 року (т. 1 а. с. 242).

Згідно з випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 8411 від 07.07.2023 року, виданою КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, 21.06.2023 року ОСОБА_8 прибув до вказаного медичного закладу за направленням ІНФОРМАЦІЯ_9 і госпіталізований черговим лікарем-психіатром відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду. Після проведення лікування ОСОБА_8 був виписаний з відділення 07.07.2023 року. Працездатність відновлена повністю, визначено приступити до роботи з 08.07.2023 року (т. 1 а. с. 204).

Згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_10 молодший сержант ОСОБА_8 в період з 07.07.2023 року до 31.07.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 не прибув (т. 1 а. с. 156).

Із витягу з книги обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до ІНФОРМАЦІЯ_7 вбачається, що молодший сержант ОСОБА_8 21.06.2023 року вибув в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» та повинен був повернутись до ІНФОРМАЦІЯ_7 08.07.2023 року, проте самовільно залишив частину (т. 1 а. с. 157).

Рапортом т. в. о. командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_9 від 07.07.2023 року повідомлено начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 про те, що станом на 18:00 год 07.07.2023 року молодший сержант ОСОБА_8 , командир відділення охорони взводу охорони роти ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутній за місцем служби (не повернувся з лікування). 07.07.2023 року приблизно об 11:30 год під час телефонної розмови з лікарем психіатричного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» отримано інформацію про те, що молодший сержант ОСОБА_8 виписаний зі стаціонарного лікування і направлений до постійного місця проходження військової служби. Однак до місця несення служби не прибув. Надалі вказаний рапорт скеровано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а. с. 200).

Відповідно до письмової доповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 07.07.2023 року, адресованої начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 (вх. № 10617 від 07.07.2023 року), 07.07.2023 року о 18:10 год від т. в. о. командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 надійшов рапорт про факт відсутності за місцем служби (не повернувся з лікування) військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_8 , командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 . 07.07.2023 року приблизно об 11:30 год під час телефонної розмови з лікарем психіатричного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» отримано інформацію про те, що молодший сержант ОСОБА_8 виписаний зі стаціонарного лікування і направлений до постійного місця проходження військової служби, однак до місця несення служби не прибув (т. 1 а. с. 225).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) № 200 від 07.07.2023 року молодшого сержанта ОСОБА_8 , командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , вирішено вважати таким, що 07.07.2023 року не прибув з лікування до постійного місця проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_7 та припинив виконання службових обов`язків за посадою, що підтверджується витягом з наказу від 07.07.2023 року № 200 (т. 1 а. с. 224).

Рапортом т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.07.2023 року повідомлено начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 про те, що зі слів оперативного чергового ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_8 , який знаходився в ЗСУ з ІНФОРМАЦІЯ_7 , помічений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_12 в районі залізничного вокзалу. Про вказаний факт здійснено доповідь по телефону № 73241 на оперативного чергового загального відділу ВСП м. Тернопіль, проте було відмовлено у вжитті заходів щодо військовослужбовця ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 201).

Відповідно до письмових пояснень т. в. о. командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.07.2023 року ним 07.07.2023 року о 18:00 год було проведено шикування роти, на якому молодший сержант ОСОБА_8 був відсутній. В приміщенні роти його теж не було виявлено. Про що він доповів рапортом начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 (вх. № 3213/5 від 07.07.2023 року). Також в рапорті зазначено, що військовослужбовець ОСОБА_8 відмовляється виходити на шикування роти, не з`являється на шикування для проведення вечірньої перевірки, ігнорує всі його та інших старших начальників накази і вказівки, не виконує розпорядок дня відповідно до розкладу занять тощо (т. 1 а. с. 202).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 07.07.2023 року з метою з`ясування причин та умов відсутності за місцем несення служби молодшого сержанта ОСОБА_8 призначено службове розслідування, проведення якого доручено офіцеру відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 , що підтверджується витягом з наказу від 07.07.2023 року № 336 агд (т. 1 а.с. 197).

За фактом самовільного залишення місця несення служби (без зброї) молодшим сержантом ОСОБА_8 , командиром другого відділення третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , в період з 08.07.2023 року до 14.07.2023 року офіцером відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_11 було проведено службове розслідування (т. 1 а. с. 190-192).

Актом службового розслідування, затвердженого 17.07.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , встановлено, що командир 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 молодший сержант ОСОБА_8 , під час шикування особового складу т.в.о. командира охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_13 було виявлено, що молодший сержант ОСОБА_8 станом на 18:00 год 07.07.2023 року відсутній за місцем несення служби роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 ). 07.07.2023 року приблизно об 11:30 год під час телефонної розмови з лікарем першого психіатричного відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» отримано інформацію про те, що молодший сержант ОСОБА_8 виписаний зі стаціонарного лікування і направлений до постійного місця проходження військової служби. На час закінчення службового розслідування (17.07.2023) не прибув до постійного місця проходження військової служби. Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги ст. ст. 11, 13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (т. 1 а. с. 193-196).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по адміністративно-господарській діяльності) № 353 агд від 17.07.2023 року «Про результат службового розслідування за фактом самовільного залишення місця несення служби (без зброї)» за порушення вимог ст.ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на молодшого сержанта ОСОБА_8 , командира відділення охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладено дисциплінарне стягнення сувора догана, що підтверджується витягом з наказу № 353 агд від 17.07.2023 року (т. 1 а. с. 226-227).

Як вбачається зі змісту письмового повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 від 31.07.2023 року № 697/3/2772, директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові було повідомлено про вчинення військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшим сержантом ОСОБА_8 , який 07.07.2023 року не прибув в пункт постійної дислокації ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з КНП «Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня» ТОР, де перебував на лікуванні з 21.06.2023 року, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Станом на 31.07.2023 року молодший сержант ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повернувся, про своє місце перебування не повідомляв. Під час перевірки об`єктивних причин, які б перешкоджали прибути ОСОБА_8 з 07.07.2023 року до місця служби не встановлено (т. 1 а. с. 188).

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині ) № 260 від 05.09.2023 року молодшого сержанта ОСОБА_8 , командира відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_8 » Сухопутних військ Збройних Сил України, вирішено вважати таким, що звільнений з займаної посади та призупинив військову службу з 05.08.2023 року. Підстава - наказ начальника Тернопільського ОТЦК (по особовому складу) від 05.09.2023 року № 60-РС, що підтверджується витягом з наказу від 05.09.2023 року № 260 (т. 1 а. с. 212).

Як вбачається зі змісту протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.11.2023 року, ОСОБА_8 31.10.2023 року о 14:30 год фактично було затримано на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.10.2023 року (справа № 607/19658/23), представником ІНФОРМАЦІЯ_6 (по АДРЕСА_3 ) начальником групи розшукової роботи відділу ОППС в/ч НОМЕР_3 по АДРЕСА_4 (т. 1 а. с. 244-246).

Згідно з відповіддю т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.11.2023 року молодший сержант ОСОБА_8 на військову службу у розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.07.2023 року до 07.11.2023 року не повертався, до виконання службових обов`язків не приступав та не писав рапорт про прибуття (т. 1 а. с. 231-233).

Отже, колегія суддів приходить до переконання про правильність висновку місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 2839-ІХ від 13.12.2022 року), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба військовослужбовця, його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу та інші причини.

Питання щодо наявності поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи.

Початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців вважається закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою.

Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій розташовано підрозділи та служби частини. Місце служби це будь-яке місце, яке збігається з розташуванням військової частини та визначене військовослужбовцю для виконання обов`язків з військової служби протягом встановленого часу, або місце, де він повинен перебувати за наказом або за розпорядженням командування.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме долучених стороною обвинувачення відповідей КНП «Київська міська клінічна лікарня № 2», КНП «Київська міська клінічна лікарня № 3», КНП «Київська міська клінічна лікарня № 11», КНП «Монастириська міська лікарня», КНП «Чортківська центральна міська лікарня», КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» за інкримінований ОСОБА_8 період відсутності його за місцем проходження служби, останній до вказаних медичних закладів за допомогою не звертався та не перебував на лікуванні (т. 1 а. с. 236-241, 243).

При цьому, стороною захисту до матеріалів провадження будь-яких доказів про поважність причин нез`явлення ОСОБА_8 вчасно на службу не долучено і такі у справі відсутні.

Таким чином посилання ОСОБА_8 на те, що в період з липня 2023 року до жовтня 2023 року він звертався у різні лікувальні заклади за медичною допомогою, про що він заявляв у суді першої інстанції, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цього провадження судом.

Натомість згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 02.02.2023 ВЛК в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 визнаний обмежено придатним до військової служби та водночас придатний до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (т.1 а.с.229).

Вказане, у свою чергу, підтверджує те, що ОСОБА_8 розумів та усвідомлював, що є придатним до військової служби, зокрема у частинах забезпечення, однак без поважних причин, протягом значного періоду часу з 07.07.2023 до 12.10.2023, тобто протягом 3 місяців, не прибув після завершення лікування до місця несення служби.

Були предметом перевірки місцевого суду й доводи обвинуваченого про його неосудність, за результатами якої суд першої інстанції вірно встановив про їх безпідставність.

Так, предметом дослідження були відомості, які містяться у акті огляду № 392 спеціальної медичної комісії КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» Тернопільської обласної ради за результатом проведення огляду ОСОБА_8 у нього встановлено розлади психіки та поведінки внаслідок вживання різних стимуляторів (вживання зі шкодою для здоров`я), за результатом чого рекомендовано пройти добровільне лікування (т. 1 а. с. 247).

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 719 від 07.11.2023 року, складеного за результатом огляду обвинуваченого лікарями-психіатрами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , обвинувачений ОСОБА_8 виявляє ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання стимуляторів, що не досягають рівня психозу чи вираженого недоумства, тому він може правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, та давати щодо них правильні покази. В період вчинення інкримінованого йому злочину ОСОБА_8 тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав, а виявляв ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання стимуляторів, що не досягають рівня психозу чи вираженого недоумства, тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру (т. 1 а. с. 248-249).

Таким чином, всупереч доводам апелянта, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив докази та дав їм належну оцінку, у тому числі, документам щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Крім того, місцевий суд дав вірну критичну оцінку твердженням обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він приблизно в період з 09.07.2023 року до 11.07.2023 року з`явився до місця несення служби - ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що також подавав відповідний рапорт, оскільки у матеріалах провадження така інформація відсутня та стороною захисту до матеріалів кримінального провадження не долучалася.

На спростування вказаних доводів обвинуваченого місцевий суд у вироку вірно послався на досліджені: відповідь №5/3256 від 07.11.2023 року (т1 а.с. 231), відповідно до якої ОСОБА_8 на військову службу у розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 з 07.07.2023 по дату надання відповіді не повертався і тому не приступав до виконання службових обов`язків та не писав рапорт про прибуття; копії сторінок журналу обліку реєстрації вхідних документів (т. 1 а. с. 232-233), з яких вбачається, що за період з 07.07.2023 року до 11.07.2023 року жодних рапортів від ОСОБА_8 в ІНФОРМАЦІЯ_14 не було зареєстровано. Водночас у вказаному журналі містяться записи про рапорт Броніча щодо ОСОБА_8 від 07.07.2023 року та запис про призначення службового розслідування щодо ОСОБА_8 від 08.07.2023 року.

Про відсутність рапорту, на який посилається обвинувачений, в судовому засіданні суду першої інстанції також підтвердив допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_16 , який здійснює ведення книги обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до ІНФОРМАЦІЯ_2 особового складу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує про необхідність відновити його на займаній посаді, а також узагальнено вказує про необхідність провести перевірку роботи окремих посадових осіб установ, а саме: Монастириського райсуду, Тернопільської спеціалізованої прокуратури, ДУ УВП (№26) в м.Чоркові, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , КНП ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_3 , та притягнути винних до відповідальності.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.407 КПК України, якою визначено повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, зазначені вище вимоги обвинуваченого не належать до повноважень суду апеляційної інстанції в рамках кримінального провадження, у якому ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_8 за ч.5 ст. 407 КК України, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненим кримінальним правопорушенням та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі - постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5-ти до 10-ти років.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

На виконання приписів зазначених вище норм кримінального закону та положень судової практики суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та конкретні обставини справи; особу винного, котрий негативно характеризується за місцем проходження військової служби, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Водночас судом взято до уваги те, що ОСОБА_8 брав участь в бойових діях та отримав поранення.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 неможливе без його ізоляції від суспільства, правильно призначив покарання у межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченої та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, при перевірці вироку суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку про те, що вирок суд першої інстанції є законним та обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування чи зміни, а отже не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.5 ст.407 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді