ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1671/24 Справа № 182/4853/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0000928 за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2024 року, про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта АР Крим, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2024 року, було частково задоволено клопотання слідчого СВ Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджено з прокурором Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню № 0000928 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 21 жовтня 2024 року включно, з покладенням на останнього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважав, що заявлений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України /переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду/ об`єктивно існує, бо підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також слідчий суддя вважав, що наявний заявлений стороною обвинувачення й ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Так, ОСОБА_7 хоча і вважається таким, що не має судимості, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів. Окрім того, наразі у Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області триває розгляд кількох кримінальних проваджень, у яких ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності. ОСОБА_7 не має постійного джерела доходу, ніде не працює, що свідчить про відсутність у підозрюваного будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів, а тому, ОСОБА_7 , залишаючись на свободі може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Слідчий суддя вважав достатнім та таким, що буде відповідати встановленим обставинам справи, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що рішення слідчого судді незаконне, оскільки не було взято до уваги встановлені органом досудового розслідування обставини кримінального провадження.

На думку апелянта, слідчий суддя не врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, підозрюваний ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким та карається виключно позбавленням волі на строк до 8 років, що не виключає того, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, на думку прокурора слідчим суддею не було враховано ані про особу підозрюваного, який не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Вказує, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить належного виконання обов`язків останнім.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначення застави.

Підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників процесу, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, а також на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Вказані ризики мають місце, однак ступінь їх реалізації не є високою.

Слідчий суддя зазначив, що сам по собі факт вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та ймовірність призначення суворого покарання за відсутності конкретних фактів ухилення підозрюваного від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Наявність на даній стадії у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого, та ніким з учасників не оспорюється, тому не перевіряється апеляційним судом.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 , має постійне місце проживання, самостійно з`являється до слідчого для проведення слідчих дій та до суду, не одружений, вважається таким, що раніше не судимий.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не знайшла їх переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків лише у такий спосіб.

Апеляційний суд приймає до уваги, про що неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх висновках, що сама лише по собі тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи наведене, надані матеріали, оцінюючи всі встановлені під час апеляційного перегляду обставини, а також обставини вчинення інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, та його наслідки, дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, його молодий вік, належне виконання останнім ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд вважає застосування слідчим суддею відносно підозрюваного зазначеного запобіжного заходу виправданим та таким, що здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Будь яких даних, які б доводили протилежне прокурором апеляційному суду представлено не було.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що цілодобовий домашній арешт є занадто м`яким для підозрюваного, оскільки запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, прирівнюється до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що стороною обвинувачення не наведено даних про порушення підозрюваним обов`язків, покладених на нього оскаржуваною ухвалою слідчого судді. Матеріали провадження таких даних також не містять. В судове засідання апеляційного суду підозрюваний з`явився та надав суду пояснення.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги дані про особу підозрюваного, обставини та характер інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність на даній стадії обґрунтованої підозри, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчим суддею законного та обґрунтовано прийнято рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який здатний забезпечити належну процесуальну поведінку останнього та виконання покладених на нього обов`язків.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2024 року, про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 21 жовтня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4