Провадження № 1-кс/643/1502/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003560 від 28.10.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області, за процесуальним керівництвом Салтівської окружної прокуратури м. Харкова, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003560 від 28.10.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.10.2024 до ЧЧ ХРУП №2 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 28.10.2024 приблизно 10:32 годині за адресою: АДРЕСА_1 , водій легкового автомобіля Шевроле Болт д.н.з НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслудок чого останню було госпіталізовано до лікарні із тілесними ушкодженнями.

28.10.2024 у період часу з 11.50 до 12.40 було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: АДРЕСА_1 де виявлено легковий автомобіль Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 без зовнішніх механічних ушкоджень.

Під час проведення огляду було вилучено легковий автомобіль Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 , який поміщено на майдан тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: АДРЕСА_2 .

Власником легкового автомобіля Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 . На момент вчинення ДТП вказаним автомобілем керував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. За адресою АДРЕСА_4 к.т. НОМЕР_2 .

Громадянку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було госпіталізовано до лікарні за попереднім діагнозом «закритий перелом правого стегна та відкритий перелом третини лівої гомілки, стан середній».

28.10.2024 вищевказаний транспортний засіб було визнано речовими доказами по кримінальному провадженні.

На теперішній час наявні підстави вважати, що у виявлених та вилучених речах, а саме транспортному засобі, наявні сліди вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином існують достатні підстави вважати, що виявлений та вилучений під час проведення огляду місця ДТП транспортний засіб є засобом вчинення кримінального правопорушення, який зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, у органу досудового розслідування наявна необхідність у проведенні судової автотехнічної експертизи, з метою встановлення технічного стану вищезазначених транспортних засобів та з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому посилаючись на те, що вилучене майно буде використовуватись у якості речових доказів і з метою збереження речових доказів, позбавлення можливості його знищення або переховування, просив накласти арешт на майно.

Разом з клопотання прокурор подав заяву, з проханням розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 надав письмові заперечення в яких зазначив, що проти задоволення клопотання частково заперечує, просить передати автомобіль на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 .. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що дана подія трапилася, коли пішохід несподівано почала перетинати проїжджу частину не по пішохідному переходу в безпосередній близькості від автомобіля, та своїми діями створила аварійну ситуацію. Вважає, що вилучення вказаного автомобіля та його арешт з постановкою на штрафмайданчик, що фактично означає позбавлення права власника майна, не відповідає тяжкості злочину, є найбільш обтяжливим способом арешту майна та не відповідає розумності та співрозмірності завданням даного кримінального провадження. Посилання прокурора на те, що транспортний засіб, яким був скоєний наїзд на пішохода «зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення» не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з протоколу огляду місця ДТП та протоколу огляду та затримання транспорту від 28.10.2024 року на автомобілі Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 «будь яких механічних пошкоджень не виявлено». В підтвердження відсутності пошкоджень автомобіля від наслідків наїзду на пішохода надав фотографії автомобіля Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 з місця пригоди. Визнання даного транспортного засобу речовим доказом не є обов`язковою підставою для його вилучення та зберігання речового доказу в містах утримання транспортних засобів на штрафмайданчиках. Зберігання автомобіля на відкритому майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів в умовах воєнного стану не має сенсу для проведення досудового розслідування, в такому його зберіганню не має потреби, передача автомобіля під відповідальне зберігання власнику майна не перешкоджатиме провадженню по справі для встановлення об`єктивної істини. ОСОБА_5 з свого боку гарантує зберігання автомобіля належним чиним в тому ж стані, який він знаходився після ДТП, без користування, переховування, відчуження та розпорядження ним до повного скасування арешту у передбаченому КПК України порядку. Проведення автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля можливо в місті його зберігання у власника майна ОСОБА_5 .

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчий суддя вважає, що строки для звернення з клопотанням про арешт майна прокурор не порушив.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником автомобіля Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 . На момент вчинення ДТП вказаним автомобілем керував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи положення статей 170, 173 КПК України, а також з врахуванням розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає за можливе визначити спосіб накладання арешту на автомобіль Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 , шляхом заборони його користуванням, відчуженням та розпорядженням, з передачею вищевказаного майна його власнику ОСОБА_5 на відповідальне зберігання під розписку, попередивши про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на легковий автомобіль Chevrolet Bolt EV д.н.з НОМЕР_1 який було вилучено в ході проведення огляду місця ДТП 28.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Зазначене майно повернути його власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на відповідальне зберігання, попередивши її про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1