Провадження № 1-кп/522/1367/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Місто Одеса

Приморський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000529 від 24.04.2017 року, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Котовськ Одеської області, громадянина України, станом на теперішній час не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник - ОСОБА_8 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі, та визнане судом не доведеним.

Згідно із обвинувальним актом, складеним старшим слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області, молодшим радником юстиції ОСОБА_9 , та затвердженим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області, молодшим радником юстиції ОСОБА_10 , ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, а саме: заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_6 інкримінують наступне: Згідно із наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 18.02.2008 №71 о/с, ОСОБА_6 було призначено на посаду старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області. До його функціональних обов`язків, окрім іншого, входило: спільно із зацікавленими службами і підрозділами внутрішніх справ області, де він є куратором, визначати потребу підрозділів в особовому складі, в тому числі і в спеціалістах необхідного профілю та кваліфікації, здійснювати оформлення документів і підготовку проектів наказів щодо прийняття, переміщення та звільнення працівників, організовувати складання графіків відпусток підрозділів внутрішніх справ області, де він є куратором, здійснювати контроль за їх дотриманням та забезпечувати видання наказів, здійснювати формування резерву особового складу підрозділів внутрішніх справ області, де він є куратором, організовувати роботу в підрозділах внутрішніх справ, де він є куратором по проведенню атестування, присвоєнню чергових спеціальних звань, веденню особових справ, аналізувати особовий склад працівників підрозділів внутрішніх справ області, де він є куратором, здійснювати контроль за дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог законодавства про державну службу, здійснювати отримання та аналіз декларацій державних службовців підрозділів внутрішніх справ області, де він є куратором, приймати участь в інспектуванні та перевірках організації роботи з особовим складом в службах і підрозділах внутрішніх справ області, де він є куратором, розробляти заходи по усуненню виявлених недоліків.

Діючи умисно, із корисливих мотивів, ОСОБА_6 у період часу з березня 2008 року по листопад 2016 року, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволодів грошовими коштами із державного бюджету в загальній сумі 190 437 (сто дев`яносто тисяч чотириста тридцять сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

З цією метою, до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 залучив чоловіка своєї сестри - ОСОБА_11 , який являється моряком та переважну більшість часу перебував за межами території України, якого ОСОБА_6 не поставив до відома про свої злочинні плани. У подальшому, ОСОБА_6 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, вжив відповідні заходи щодо організації призначення ОСОБА_11 на ряд посад в системі органів внутрішніх справ Одеської області з метою отримання заробітної плати останнього та її використання на власний розсуд, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 у вказані періоди часу в органах внутрішніх справ Одеської області не працював, свої функціональні обов`язки не виконував та у переважній більшості часу перебував за межами території України у плаваннях, оскільки являється моряком.

Сторона обвинувачення зазначила наступну правову кваліфікацію діяння: ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Під час судового розгляду прокурор вважав, що обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, знайшли своє підтвердження, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 191 КК України, а доводи сторони захисту є необґрунтованими.

Позиція сторони захисту.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 винним себе у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що посилання сторони обвинувачення в обвинувальному акті на ту обставину, що він, діючи умисно, із корисливих мотивів, у період часу з березня 2008 року по листопад 2016 року, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволодів грошовими коштами із державного бюджету у загальній сумі 190 437, 5 грн - є безпідставними припущеннями, зважаючи на наступне.

Матеріали кримінального провадження, долучені до справи, не містять наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області від 18.02.2008 року №71 о/с про призначення ОСОБА_6 на посаду старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області. Натомість, відповідно до матеріалів справи, перший наказ про призначення ОСОБА_6 на посаду - датований 29.10.2008 року, відповідно до змісту якого, ОСОБА_6 прибув для подальшого проходження служби з ОДУВС, на посаду старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУМВС України в області. Тобто, згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 було призначено на відповідну посаду лише через 7 місяців з дня призначення ОСОБА_11 на зазначену вище посаду слюсаря, внаслідок чого не є зрозумілим, яким чином ОСОБА_6 , не займаючи будь-якої посади у відповідному підрозділі, міг використовувати службове становище, здійснювати підготовку проекту наказу або взагалі будь-яким чином впливати на працевлаштування ОСОБА_11 у зазначений період часу.

Щодо обвинувачення, стосовно того, що продовжуючи злочинний намір, на початку липня 2013 року, ОСОБА_6 , будучи призначеним згідно наказу начальника ГУ МВС України №167 о/с від 24.04.2012 на посаду старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області, являючись згідно своїх функціональних обов`язків куратором кінологічного центру ГУ МВС в Одеській області, звернувся до начальника вказаного структурного підрозділу ОСОБА_12 з приводу працевлаштування шляхом переводу ОСОБА_11 на посаду вожатого службових собак ГУ МВС в Одеській області, на що ОСОБА_12 вимушено погодився, оскільки ОСОБА_6 являвся куратором кінологічного центру ГУ МВС в Одеській області. У подальшому, ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, здійснив підготовку проєкту наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області про переведення ОСОБА_11 на посаду вожатого службових собак кінологічного центру ГУ МВС в Одеській області. Згідно з наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 10.07.2013 року №307 о/с, ОСОБА_11 призначено на відповідну посаду, ОСОБА_6 зазначає наступне.

Твердження сторони обвинувачення щодо курування ОСОБА_6 відповідного підрозділу жодним чином не підтверджуються, та навіть спростовуються, матеріалами справи. Так, матеріали справи містять лист голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_13 у відповідь на запит начальника УВБ ДВБ в Одеській області від 26.01.2017 року, зі змісту якого вбачається, що за штатним розкладом у кінологічному центрі ГУ МВС не було передбачено посади інспектора з кадрового забезпечення. Проте, у кінологічному центрі була посада заступника начальника кінологічного центру з питань кадрів, яку протягом відповідного часу займала ОСОБА_14 , що додатково підтверджується її свідченнями, наданими під час допиту. Отже, ОСОБА_6 не мав можливості та повноважень на підготовку проєкту відповідного наказу, оскільки це не входило до його функціональних обов`язків. Більш того, згідно показів ОСОБА_14 , вона не контактувала із ОСОБА_6 та накази щодо працевлаштування ОСОБА_11 до кінологічного центру ОСОБА_14 надавав безпосередньо її керівник ОСОБА_12 .

Також ОСОБА_6 зазначив, що твердження сторони обвинувачення про те, що він звернувся до ОСОБА_12 з приводу переведення ОСОБА_11 , на що ОСОБА_12 вимушено погодився, оскільки ОСОБА_6 являвся куратором кінологічного центру - є абсолютно голослівним та не підтвердженими будь-якими доказами, та водночас спростовуються матеріалами справи, в т.ч. свідченнями ОСОБА_14 , про які зазначено вище, та самого ОСОБА_12 , адже ОСОБА_12 був начальником зазначеного підрозділу, і являвся самостійним та неупередженим під час прийняття рішень, внаслідок чого ОСОБА_6 не міг «примушувати» керівника підрозділу вчиняти будь-які дії, направлені на прийняття будь-кого на роботу, адже ОСОБА_12 не був у підпорядкуванні ОСОБА_6 .

Щодо обвинувачення, згідно із яким, продовжуючи власний злочинний намір, в липні 2015 року, ОСОБА_6 , будучи призначеним наказом начальника ГУ МВС України №535 о/с від 01.10.2013 року на посаду старшого інспектора відділу комплектування та проходження служби управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області, являючись згідно з функціональними обов`язками куратором приймальника-розподільника для дітей ГУ МВС в Одеській області, звернувся до начальника вказаного підрозділу ОСОБА_15 з приводу працевлаштування шляхом переводу ОСОБА_11 на посаду кухара приймальника-розподільника для дітей ГУ МВС в Одеській області. Далі ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, здійснив підготовку проекту наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області про переведення ОСОБА_11 на посаду кухара приймальника-розподільника для дітей ГУ МВС в Одеській області. Як наслідок, згідно наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області від 21.07.2015 року №536 о/с, ОСОБА_11 призначено на відповідну посаду. У свою чергу, ОСОБА_15 , достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_6 , в силу займаної посади має вплив на ввірений йому структурний підрозділ, у період з 31.07.2015 року по 15.11.2016 року здійснював табелювання ОСОБА_11 , ОСОБА_6 зазначив наступне.

Твердження сторони обвинувачення щодо курування ОСОБА_6 відповідного підрозділу жодним чином не підтверджуються, та навіть спростовуються матеріалами справи. Так, під час допиту свідка ОСОБА_16 у судовому засіданні, остання пояснила, що у вересні 2015 році пішла у декретну відпустку. 1 червня 2016 року ОСОБА_16 вийшла із декретної відпустки та за нею як за старшим інспектором з особливих доручень відділу комплектування управління кадрового забезпечення був закріплений, серед інших, приймальник-розподільник для дітей ГУ МВС в Одеській області. Також ОСОБА_16 пояснила, що з питаннями кадрів у приймальнику-розподільнику їй допомогала ОСОБА_17 , яка «вела» цей приймальник, та ОСОБА_18 , яка займалася кадровими питаннями у приймальнику, що спростовує твердження органу досудового розслідування про курування у цей час приймальником ОСОБА_19 та «вплив» останнього на ОСОБА_15 з метою табелювання ОСОБА_11 . Також відповідно до показів ОСОБА_16 , у її обов`язки входить підготовка проектів усіх наказів, як своїх підрозділів, які за нею закріплені, так і інших, у 207 кабінеті. ОСОБА_16 виписує проєкт та несе його керівнику, після цього керівником підписується відповідний проєкт, після підписання якого наказ формується у 207 кабінеті (щодо вільного найму займалася ОСОБА_17 ) та направляється на візування, з якого повертається до 207 кабінету. Крім того, ОСОБА_16 пояснила, що процедура підготовки наказу, набір тексту здійснюється безпосередньо 207 кабінетом та випадків самостійної підготовки проектів наказів підрозділами ніколи не траплялись. ОСОБА_16 зазначила, що наказ про призначення ОСОБА_11 на посаду слюсаря готувався також у 207 кабінеті. При цьому, пояснила, що із ОСОБА_6 ніколи жодних контактів з приводу документів ОСОБА_11 не мала.

Вищевикладені обставини абсолютно спростовують твердження сторони обвинувачення щодо того, що ОСОБА_6 готував будь-які проєкти наказів про призначення на посаду ОСОБА_11 .

Показаннямии даного свідка також спростовуються твердження сторони обвинувачення щодо можливості впливу ОСОБА_6 на керівників підрозділів, оскільки керівники підрозділів підпорядковувалися виключно своїм безпосереднім керівникам.

Також ОСОБА_6 зазначив, що відповідно до показань наданих керівниками відповідних підрозділів під час допиту у судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_6 не впливав та не міг впливати на прийняття ними рішень щодо призначення будь-яких осіб на посади, що додатково цілком спростовує позицію сторони обвинувачення.

Щодо інкримінованого обвинувачення в частині заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 вказав, що жодних доказів існування будь-яких домовленостей про передачу карток із ОСОБА_11 , жодних доказів отримання ОСОБА_6 відповідних карток, жодних доказів користування відповідними картками ОСОБА_20 , та жодних доказів заволодіння грошовими коштами ОСОБА_20 - матеріали справи не містять. Фактично, відповідна частина обвинувачення ґрунтується виключно на домислах та припущеннях сторони обвинувачення та показаннях ОСОБА_11 і ОСОБА_15 , зважаючи на наступне.

Згідно матеріалів кримінального провадження, в усіх заявах про видачу зарплатних карток відповідних банків зазначалося, що ОСОБА_11 працює у МВС України в Одеській області, враховуючи що, не є зрозумілим, як ОСОБА_11 міг отримувати відповідні картки у банках не знаючи, що вони отримуються з метою нарахування на них заробітної плати. Адже, при оформленні карток, навіть якщо відповідні заяви ОСОБА_11 не складав, при видачі картки співробітник банку все одно мав розмовляти з особою, якій видає картку та в усній формі повідомити про всі умови, а також про те, що картка є зарплатною.

Окрім того, ОСОБА_11 самостійно здійснював оформлення картки в ПАТ АБ «Укргазбанк» (так само як і в інших банківських установах) та зазначив в анкеті, що картка відкривається з метою отримання заробітної плати на посаді слюсаря. Проте, відповідно до його показів під час проведення допиту у судовому засіданні, він зазначав, що ОСОБА_20 нібито просив його відкрити картку для інтернет-операцій. Ці покази йдуть усупереч матеріалам справи.

Крім того, матеріали справи містять лише виписку з банківського рахунку про надходження заробітної плати ОСОБА_11 на посаді слюсаря. При цьому, що це за грошові кошти, яким чином вони нараховувались та у зв`язку із чим вони нараховувались встановити неможливо, адже матеріали справи взагалі не містять будь-яких відомостей, в т.ч. доказів табелювання, довідок про нарахування заробітної плати, тощо.

Окрім того, ОСОБА_6 зазначив, що до його функціональних обов`язків входило, серед іншого, спільно із зацікавленими службами і підрозділами внутрішніх справ, де він є куратором, визначати потребу підрозділів в особовому складі, в тому числі в спеціалістах необхідного профілю та кваліфікації, здійснювати оформлення документів і підготовку проектів наказів щодо прийняття, переміщення та звільнення працівників, тощо. Отже, відповідно до своїх обов`язків, ОСОБА_6 мав право лише визначати (не затверджувати чи не встановлювати) потребу у необхідності залучення нових працівників, їх кількості, необхідному профілі та кваліфікації. Відбір конкурентів на зайняття посади, їх подальше прийняття на посади або вчинення будь-яких інших дій, які хоча б формально можна вважати такими, що можуть вплинути на призначення на посади будь-яких осіб, до повноважень ОСОБА_6 не входило.

Усе зазначене свідчить про невідповідність матеріалів кримінального провадження фактичним обставинам справи та відсутність жодного належного та допустимого доказу винуватості ОСОБА_6 у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

З огляду на викладене, обвинувачений стверджує, що не вчиняв жодного злочину, у тому числі інкримінованого, тому просив ухвалити виправдувальний вирок.

Правове регулювання.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Згідно із приписами ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням; чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку; чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру; чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності; що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Обов`язок доказування, обставин зазначених у ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.

Відповідно до частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до практики Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 517/639/17, предмет доказування у кримінальних провадженнях за ст. 191 КК включає: встановлення повноважень службової особи щодо майна, яке обертається на користь винного чи інших осіб шляхом привласнення, розтрати чи заволодіння шляхом зловживання службовим становищем, а обов`язковими ознаками цього кримінального правопорушення, є: суб`єкт - службова особа підприємства, установи, організації; суб`єктивна сторона - прямий умисел, коли винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачає їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажає їх настання; об`єкт - відносини, пов`язані із правом власності, та, зокрема, відносини, які складаються у сфері службової діяльності з приводу розподілу відповідних матеріальних благ; предмет - майно, яке перебуває у фондах держави або іншого суб`єкта права власності та розпорядження яким обумовлено саме спеціальними повноваженнями суб`єкта злочину; об`єктивна сторона - вилучення майна з володіння власника чи уповноваженої ним особи шляхом привласнення, розтрати або заволодіння та обов`язкове обернення майна на свою користь чи користь інших осіб.

Отже, у цьому кримінальному провадженні суду слід відповісти на такі запитання:

- чи відбулось заволодіння чужим майном, а саме бюджетними грошовими коштами на загальну суму 190 437 (сто дев`яносто тисяч чотириста тридцять сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок і на чию користь;

-чи є ОСОБА_6 суб`єктом кримінального правопорушення, тобто, службовою особою, та чи зловживав він своїм службовим становищем;

Диспозицією ч.1 ст. 191 КК України в редакції, яка діяла на момент події, інкримінованої обвинуваченому як кримінальне правопорушення, встановлено кримінальну відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні. Кваліфікуючою ознакою ч.2 ст. 191 ККУ є привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 191 КК України, суб`єктом цього кримінального правопорушення є службова особа, яка діє з використанням свого службового становища. Службовою особою в розумінні ч. 3 ст. 18 КК України є особа, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснює функції представника влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймає в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконує такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про хабарництво», під організаційно-розпорядчими функціями (обов`язками) розуміються обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники державних підприємств, їх заступники. Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки по управлінню або розпорядженню, зокрема, державним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Особа є службовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов`язки постійно, а й тоді, коли вона робить це тимчасово або за спеціальним повноваженням, за умови, що зазначені функції чи обов`язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою.

Подібну правову позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 752/4292/16-к, зазначивши, що службова особа як суб`єкт злочину повинна відповідати таким ознакам: інституція, яку представляє особа, належить до публічної; у відносинах з іншими людьми виступає не від себе (як працівник, професіонал у певній галузі), а як представник держави чи місцевого самоврядування, державного чи комунального підприємства, установи, організації; особа вправі визначати, чи буде (чи може і повинна) вона вчиняти певні службові дії у конкретній ситуації; повноваження особи поширюються на інших людей чи стосуються чужого майна; дії такої особи мають наслідки юридичного характеру.

У постанові від 02 листопада 2022 року у справі № 724/1590/19 Верховний Суд зазначив, що суб`єктивна сторона службового зловживання характеризується виною у формі умислу. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета: одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи. Одержання неправомірної вигоди для себе чи іншої особи як мета вчинення зловживання владою або службовим становищем, попри те, що безпосередньо в тексті кримінального закону не йдеться про мотив вчинення цього кримінального правопорушення, невід`ємно пов`язана з такими мотивами, як інтереси винного або третіх осіб, оскільки вони внутрішньо притаманні (іманентні) внутрішній психічній сфері та є спонукальним приводом до протиправної діяльності. Мотив і мета мають внутрішній суб`єктивно-психологічний зв`язок між собою. За своєю сутністю мотив та мета - це корелятивні поняття щодо визначення сфери психічної діяльності, які розкривають її в різних аспектах: мотив як відправний пункт діяльності особи, який впливає на будь-яку діяльність, тобто викликає її, а мета як мислене уявлення про результат, який має її завершити. Мотив кримінального правопорушення можна визначити як свідоме і вольове спонукання до досягнення мети.

Докази, надані сторонами та безпосередньо досліджені судом.

Показання свідків:

Свідок ОСОБА_12 пояснив в суді, що працював у правоохоронних органах з 2001 по 2017 рік, на посадах інспектора кінологічного центру (з 2003 по 2004 року), заступника начальника (з 2006 по 2007 рік, та з 2008 по 2009 рік), і начальника кінологічного центру (десь з 2010 по 2017 рік). ОСОБА_6 знає, перебував з ним у службово-дружніх стосунках. Під час роботи свідка на зазначених вище посадах, ОСОБА_6 працював інспектором в кадрах, був куратором та відповідав за напрямок кінології. При цьому у свідка був заступник по кадрах, а ОСОБА_6 був в управлінні, і через нього проходили документи. Робота ОСОБА_6 на службі свідка не відображалась, завдання ОСОБА_6 йому не ставив, на кінологічний центр не впливав, у тому числі і у випадку з призначенням ОСОБА_21 . Десь у 2012 чи 2013 році ОСОБА_6 попросив свідка призначити у кінологічний центр ОСОБА_21 на посаду вожатого, якого він бачив один раз, коли той прийшов і сказав, хто він такий і що буде числитись у кінологічному центрі, а працювати в іншому місці. Після цього ОСОБА_21 у відділі кадрів оформив відповідні документи, а свідок поставив резолюцію. ОСОБА_22 роботою займалась заступниця, яка також скоріш за все разом з бухгалтером здійснювала табелювання та преміювання співробітників кінологічного центру, а свідок лише затверджував відповідні відомості та підписував інші необхідні документи. Певний час ОСОБА_21 працював у кінологічному центрі, звідки згодом перевівся в прийомник-розподільник, де начальником був ОСОБА_23 . Сам кінологічний центр розташовувався за адресою АДРЕСА_2 . За увесь період роботи свідок не цікавився ОСОБА_21 ні у Недосєки, ні у інших, адже у нього були інші справи. На уточнююче питання стосовно того, які наслідки відмови свідка від прохання ОСОБА_24 про призначення ОСОБА_21 на посаду вожатого, він відповів, що жодних, адже притягувати його до дисциплінарної чи іншого виду відповідальності могло лише вище керівництво генерал, який є керівником ГУНП, або куратор, але не ОСОБА_24 . Також свідок зазначив, що у нього був вибір відмовити ОСОБА_24 у його проханні призначити ОСОБА_21 , та він жалкує, що цього не зробив.

Свідок ОСОБА_15 в суді пояснив, що приблизно з 2010 до 2016 року обіймав посаду начальника приймальника-розподільника для дітей (де працювало близько 25 осіб), і його офіцером по кадрам був ОСОБА_6 . Влітку 2015 року до свідка звернувся ОСОБА_6 і сказав, що треба прийняти до приймальника-розподільника на роботу чоловіка, який лише буде числитись, а насправді буде працювати водієм в УВС. На уточнююче питання, хто безпосередньо з керівництва ГУВС курирує приймальник-розподільник для дітей та має вплив на його роботу, свідок відповів, що це заступник управління та начальник управління внутрішніх справ, і особисто ОСОБА_24 не міг його покарати за невиконання прохання про працевлаштування ОСОБА_21 . До свого безпосереднього вищого керівництва свідок не звертався з приводу того, що до підрозділу, керівником якого він був, було працевлаштовано людину, яка в подальшому у ньому не працювала. Свідок повідомив, що у всіх питаннях вірив на слово ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_6 знайома, дружніх чи родинних стосунків не має. Працювала на різних посадах в органах внутрішніх справ з 2002 року, у тому числі на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу укомплектування управління з кадрового забезпечення. До функціональних обов`язків як куратора підрозділу входить, зокрема, підготовка проектів наказів по особистому складу по різним підрозділам. У вересні 2015 року свідок пішла у декретну відпустку, з якої вийшла у червні 2016 року. За структурним підрозділом, у якому працювала свідок, був закріплений ОСОБА_25 , ОСОБА_26 приймальник-розподільник управління превентивної діяльності для дітей. У діяльності свідку допомагали ОСОБА_17 , яка супроводжувала цей приймальник-розподільник, та ОСОБА_18 , яка відповідала за роботу з кадрами (приносила «штатку» і пояснювала, на кого готувати попередження, потім запрошувала цих людей щоб вони ці попередження підписували, яких потім скорочували). Працівники, яких скорочували, особисто приходили до її робочого кабінету №207, та особисто підписували документи. Стосовно ОСОБА_27 пояснила, що ОСОБА_18 повідомила, що не може його знайти, внаслідок чого вона забере попередження стосовно ОСОБА_27 та віддасть своєму керівнику, який нехай вирішує це питання. На той період часу керівником був ОСОБА_15 . Після того, як ОСОБА_18 забрала зазначене вище попередження, через деякий час особисто ОСОБА_15 приніс його до кабінету вже підписаним, що стало підставою для підготовки наказу по особовому складу про звільнення ОСОБА_21 . На той час ОСОБА_23 вже не був керівником зазначеного підрозділу. На уточнююче питання щодо того, якщо внаслідок неприязних відносин чи особистих амбіцій хтось із співробітників кадрів почне ставити «палки в колеса» шляхом не вчасного підписання заяви на відпустку, чи інших документів, свідок відповіла, що таких ситуацій не було. На уточнююче запитання стосовно того, чи давав ОСОБА_24 якісь вказівки щодо підготовки будь-яких наказів або попереджень по особовому складу, свідок надала відповідь, що ні, адже він не є її керівником, а такі вказівки може надавати тільки керівник.

Свідок ОСОБА_28 в суді показала, що з ОСОБА_6 знайома, особистих чи дружніх відносин не має. Працювала у приймальнику-розподільнику для дітей ГУНП в Одеській області у період з 2014-2015 роках на посаді старшого інспектора, після переведення з іншого підрозділу. Заробітну плату отримувала на картковий рахунок, відкритий у ПриватБанку. Табелювання співробітників приймальника-розподільника для дітей здійснювала бухгалтер ОСОБА_29 , а безпосереднім керівником був ОСОБА_15 . Особу на прізвище ОСОБА_21 свідок не знає. Прийняття на роботу співробітників та контроль їх роботи здійснював керівник підрозділу. Куратором зазначеного підрозділу був начальник кримінальної міліції чи його заступник. ОСОБА_6 не доручав виконання жодних завдань відносно ОСОБА_21 чи інших питань.

Свідок ОСОБА_11 в суді показав, що за професією є моряком. ОСОБА_6 знає, він є рідним братом дружини. З приводу працевлаштування в органах внутрішніх справ свідок дізнався в 2007 році, коли до нього приходили співробітники міліції з обшуком, шукали якісь документи. Заяву на працевлаштування на посаду слюсаря 4 розряду комунально-експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу центру обслуговування ГУ МВС в Одеській області не писав та не підписував, підпис на заяві не його. На початку 2008 року до нього звернувся ОСОБА_6 з проханням відкрити картку в ІНФОРМАЦІЯ_2 для здійснення якихось розрахунків та інтернет-операцій, яку у подальшому передав ОСОБА_24 . Для цього ОСОБА_6 попросив у нього ксерокопію паспорту та ідентифікаційного коду, які свідок своїм підписом не засвідчував. Окрім цієї картки, свідок ще один раз отримував картку в ПриватБанку, приблизно в 2013 році, яку також передав ОСОБА_6 . Свідок не зміг надати відповідь на питання, яким чином відбулось поповнення картки на суму 40 чи 50 грн. у відділенні ПриватБанку 25.07.2013 року о 10:24 год у м. Одеса, і цього ж дня, але у м. Котовськ, біля залізничного вокзалу о 15:33 год., з цієї ж картки відбулось зняття коштів на зазначену суму. Але, як стверджує свідок, зазначену картку ПриватБанку він залишив ОСОБА_6 у м. Одеса і поїхав сам до м. Котовськ.

Свідок ОСОБА_30 в суді показав, що з ОСОБА_6 знайомий, особистих стосунків не має. У 2008 році працював на посаді начальника управління матеріального забезпечення ГУМВС в Одеській області. Під час роботи на цій посаді, свідку підпорядковувалось 2 підрозділи атестованих працівників, які несли службу по охороні адміністративних будівель та складів озброєння (це близько сотні працівників), служба озброєння, речова служба, автогосподарство, протипожежна служба, служба безпеки тощо. Комплектуванням відділу, прийняттям на роботу співробітників займалось Управління кадрового забезпечення. Табелі обліку робочого часу вільнонайманих працівників вели начальники відповідних відділів, а технічних працівників коменданти. Заробітну плату технічні працівники здебільшого отримували на картку, за виключенням декількох осіб, які отримували заробітну плату в касі. Робочого місця як такого у слюсарів не було, в адміністративній будівлі ГУ МВС був кабінет (каптьорка), де знаходився комендант, і у нього були швабри, порошки, ганчірки, халати для прибиральниць. Там знаходились і ці технічні працівники. Ці технічні працівники, зокрема електрики, сантехніки, теслярі до ладу не працювали, адже вони отримували тільки заробітну плату, яка на 2008 рік складала близько 800 грн. Від них не вимагалось постійно перебувати на робочому місці, вони були там, де щось траплялось: десь трубу каналізаційну прорве їдуть туди, десь щось інше трапиться їдуть туди. Курував ХОЗО заступник начальника ГУ МВС, який міг давати будь-які розпорядження та який курував роботу свідка та ще декількох управлінь. Постійного кадрового працівника, який би на той момент курував ХОЗО, не було. ОСОБА_6 жодним чином не міг впливати на роботу свідка. Про факт оформлення на роботу ОСОБА_11 за допомогою ОСОБА_6 свідок дізнався під час допиту у слідчого ОСОБА_31 .

Свідок ОСОБА_32 показала в суді, що Недосєку знає, у 2005 році влаштовувала його на роботу у ГУМВС, він був кадровиком. З 2008 по 2018 рік вона працювала комендантом ГУМВС в Одеській області, слідкувала за порядком у будівлі та «табелювала» співробітників. Вона знала, хто є і кого немає. ОСОБА_11 здається працював у них, утім на якій посаді она не пам`ятає. Було тоді біля 40 чоловік для табелю. Недосєка при оформленні людей перевіряв документи. У неї всі були на роботі, зарплатню отримували по карткам. Руссол працював у них і вона його табелювала. Один працівник міг працювати за двох.

Свідок ОСОБА_33 показала суду, що працювала в Управлінні облікового забезпечення та бухгалтерського обліку головним спеціалістом, до 2015 року працювала бухгалтером. У відомостях був співробітник ОСОБА_21 , він з`явився десь у 2013 році. Вона складала табелі, він отримував зарплатню. Накази про преміювання складав керівник. Всього у них було 50 осіб атестованих. ОСОБА_21 вона ніколи не бачила, зарплатня перераховувалась на картки.

Свідок ОСОБА_34 показав суду, що з 2012 по 2015 рік працював заступником начальника кінологічного центру ГУМВС, начальником був ОСОБА_12 , він не знає чи були в нього люди, які не працювали і отримували зарплатню. ОСОБА_22 була ОСОБА_35 . З приводу ОСОБА_36 не звертався до нього.

Свідок ОСОБА_37 яка показала суду, що з 2012 по 2015 рік працювала заступником начальника кінологічного центру ГУМВС ( до 2013 року з питань кадрового забезпечення). Недосєка не давав їй вказівок щодо ОСОБА_21 , це не входило до її повноважень Про ОСОБА_21 їй нічого не відомо.

Свідка сторони захисту ОСОБА_38 показав суду, що не знайомий з ОСОБА_24 , стосунків ніяких не було, з 2007 року по 2016 рік працював сантехником в ГУМВС на АДРЕСА_3 . ОСОБА_11 трохи знає. Коли він прийшов на роботу то обслуговував всі будівлі МВС у м.Одесі. Він попросив доплату або напарника. Потім прийшов ОСОБА_21 та попросив, щоб він працював на нього, свою зарплатну картку він дав йому, він отримував кошти. Він сам прийшов до нього в майстерню, кадри його про це попередили. Потім він втратив заробітну картку після чого він поновив її і передав йому. Вони виконували термінові ремонти в будівлях МВС. Вказівки давало керівництво. Він був слесарем-сантехніком, зварювальником. Руссол не захотів працювати, залишив картку і сказав, що піде вчитись. Він знімав кошти біля року 1700-2000 гривень в місяць.

Письмові докази:

Функціональні обов`язки старшого інспектора відділу комплектування та проходження служби управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_6 , з підписом ОСОБА_6 про ознайомлення 15.07.2014 року.

Функціональні обов`язки старшого інспектора відділу комплектування та проходження служби управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області підполковника міліції ОСОБА_6 , з підписом ОСОБА_6 про ознайомлення 01.2015 року.

Витяг з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №583 о/с від 29.10.2008 року про призначення капітана міліції ОСОБА_6 (М-106381), прибулого для подальшого проходження служби з Одеського державного університету внутрішніх справ, на посаду старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області..

Витяг з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №347 о/с від 19.11.2011 року про призначення майора міліції ОСОБА_6 (М-106381), на посаду старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області.

Витяг з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №167 о/с від 24.04.2012 року про призначення майора міліції ОСОБА_6 (М-106381), на посаду старшого інспектора відділу комплектування та проходження служби управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області.

Витяг з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №535 о/с від 04.10.2013 року про призначення майора міліції ОСОБА_6 (М-106381), на посаду старшого інспектора з особливих доручень оперативно-інспекторського відділу штабу ГУМВС України в Одеській області.

Витяг з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №610 о/с від 08.11.2013 року про призначення підполковника міліції ОСОБА_6 (М-106381), на посаду старшого інспектора відділу комплектування та проходження служби управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області.

Витяг з наказу начальника ГУМВС України в Одеській області №1607 о/с від 04.11.2015 року про звільнення підполковника міліції ОСОБА_6 (М-106381), старшого інспектора відділу комплектування та проходження служби управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області.

Витяг з наказу начальника ГУНП в Одеській області №254 о/с від 19.11.2016 року про призначення ОСОБА_6 (М-106381), який мав спеціальне звання підполковник міліції, на посаду старшого інспектора роти дорожньо-патрульної служби ГУНП в Одеській області, призначивши йому спеціальне звання підполковник поліції.

Витяг з наказу начальника ГУНП в Одеській області №1288 о/с від 15.11.2016 року про звільнення ОСОБА_11 , кухаря приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області.

Відповідь т.в.о. начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області, полковника поліції ОСОБА_39 від 19.01.2016 року, на лист УВБ в Одеській області ДВБ НПУ від 11.01.2017 року, за якою надати особову справу ОСОБА_11 не надається можливим; за обліками відділу проходження служби УКЗ ГУНП в Одеській області особова справа ОСОБА_11 не значиться.

Копія наказу ГУ МВС України в Одеській області від 10.07.2013 року №308 о/с, яким, серед іншого, переведено ОСОБА_11 на посаду вожатого службових собак кінологічного центру ГУМВС України в Одеській області, увільнивши від посади слюсаря 4-го розряду комунально-експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу обслуговування підрозділів ГУМВС.

Копія попередження про наступне звільнення ОСОБА_11 , кухаря приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області, з підписами від 16.09.2016 року ОСОБА_11 .

Довідка тематичної перевірки від 03.03.2017 року, складена головним спеціалістом ВВА ГУНП в Одеській області ОСОБА_40 , за результатами проведення позапланової перевірки обґрунтованості нарахування заробітної плати за період з 15.07.2013 по 06.11.2015, працівнику (вільний найм) ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_11 , зі змісту якої вбачається, що за період з 15.07.2013 по 16.11.2016 року ОСОБА_11 безпідставно перераховано на картковий рахунок кошти у загальній сумі 42 330,79 грн.

Копія наказу ГУ МВС України в Одеській області від 2013 року №687 о/с, яким, серед іншого, надано щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні за періоди роботи ОСОБА_11 , вожатому службових собак 1-го класу. кінологічного центру ГУМВС України в області з 30 грудня 2013 року по 24 січня 2014 року.

Копія наказу ГУ МВС України в Одеській області від 2013 року №399 о/с, яким, серед іншого, надано щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні за періоди роботи ОСОБА_11 , вожатому службових собак 1-го класу кінологічного центру ГУМВС України в області з 01 по 25 серпня 2013 року.

Копія наказу ГУ МВС України в Одеській області від 2014 року №767 о/с, яким, серед іншого, надано щорічну відпустку ОСОБА_11 , вожатому службових собак 1-го класу кінологічного центру ГУМВС України в області, за період роботи з 30 березня 2014 року по 28 лютого 2015 року, на 24 календарних дні, з жовтня по 19 листопада 2014 року, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. Підстава: заява ОСОБА_11 від 21.10.2014.

Довідка заступника начальника відділу УВБ в Одеській області ДВБ НПУ, полковника поліції ОСОБА_41 від 20.02.2017 року, з відомостями ІП «Аркан» Державної прикордонної служби України, про перебування ОСОБА_11 за кордоном у період: 2012 рік з 03.03.2012 по 13.12.2012; 2013 рік з 04.02.2013 по 15.05.2013; 2014 рік з 22.01.2014 по 06.09.2014; 2015 рік з 26.02.2015 по 29.04.2015, з 18.06.2015 по 14.12.2015; 2016 рік з 19.07.2016 по день складення довідки.

Витяг з наказу начальника ГУНП в Одеській області від 07.11.2015 року №24 о/с, яким призначено такого, що прибув за переведенням із МВС, з установленням посадового окладу згідно штатного розпису, з 07.11.2015 року, ОСОБА_11 , кухарем приймальника-розподільника ГУНП в Одеській області. Підстава заява ОСОБА_11 від 07.11.2015 року.

Витяг з наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області від 28.03.2008 року №167 о/с, яким ОСОБА_11 прийнято на посаду слюсаря 4-го розряду комунально-експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу центру обслуговування підрозділів ГУМВС України в області.

Витяг з наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області від 10.07.2013 року №307 о/с, яким ОСОБА_11 переведено на посаду вожатого службових собак 1-го класу кінологічного центру ГУМВС України в області, з 4-м тарифним розрядом, увільнивши від посади слюсаря 4-го розряду комунально-експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу центру обслуговування підрозділів ГУМВС.

Табелі обліку використання робочого часу співробітниками приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області, у яких відображено відвідування ОСОБА_11 робочого місця. Частина табелів підписана ОСОБА_42 , частина - ОСОБА_42 та ОСОБА_15 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 20.09.2016 року №2267, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників ГУНП в Одеській області на преміювання за вересень 2016 року, серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 12.08.2016 року №1980, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників ГУНП в Одеській області на преміювання за серпень 2016 року, серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 21.07.2016 року №1730, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників ГУНП в Одеській області на преміювання за липень 2016 року, серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 17.06.2016 року №1411, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників ГУНП в Одеській області на преміювання за червень 2016 року, серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 25.05.2016 року №1155, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників вільного найму приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області на преміювання за травень 2016 року, за підписом ОСОБА_43 , серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 28.04.2016 року №872, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників вільного найму приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області на преміювання за квітень 2016 року, за підписом ОСОБА_15 , серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 25.03.2016 року №530, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників вільного найму приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області на преміювання за березень 2016 року, за підписом ОСОБА_15 , серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 25.05.2016 року №1250, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників вільного найму приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області на преміювання за лютий 2016 року, за підписом ОСОБА_15 , серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Копія наказу т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 01.2016 року №146, про преміювання працівників ГУНП в Одеській області.

Копія списку працівників вільного найму приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області на преміювання за січень 2016 року, за підписом ОСОБА_15 , серед яких зазначено кухаря ОСОБА_11 .

Аналіз доказів та висновки суду.

Стороною обвинувачення надано суду наступні групи доказів: показання свідків та письмові докази.

Утім зазначені докази, зібрані під час досудового розслідування, не містять достатніх відомостей, що мають значення для встановлення в діях ОСОБА_6 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 191 ККУ, та переважно стосуються трудових взаємовідносин між керівництвом відповідних підрозділів ГУ МВС в Одеській області та ГУНП в Одеській області та підлеглих.

Водночас, свідки сторони обвинувачення в суді надали показання, які у повному обсязі спростовують висунуте відносно ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст. 191 ККУ.

Так, під час судового розгляду допитано усіх свідків сторони обвинувачення, за виключенням свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , які неодноразово викликалися до суду, за викликами не з`являлися, ухвали про їх примусовий привід та судові доручення в порядку ч.3 ст. 333 КПКУ працівниками поліції не виконані. Таку поведінку свідків протягом тривалого часу, суд розцінює як небажання надавати показання у суді.

В показаннях допитаних свідків не міститься жодних відомостей про те, що ОСОБА_6 вживав відповідні заходи щодо організації призначення ОСОБА_11 на ряд посад в системі органів внутрішніх справ Одеської області з метою отримання заробітної плати останнього та її використання на власний розсуд. Показання свідків стосуються переважно питань особистого та робочого характеру.

Водночас доводи сторони обвинувачення щодо того, що відповідно до наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області від 18.02.2008 року №71 о/с, ОСОБА_6 призначено на посаду старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області, внаслідок чого останній, діючи умисно, із корисливих мотивів, у період часу з березня 2008 року по листопад 2016 року, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволодів грошовими коштами із державного бюджету у загальній сумі 190 437, 5 грн. - взагалі не підтверджені жодним доказом.

Судом встановлено, що матеріали кримінального провадження, долучені стороною обвинувачення до справи, не містять зазначеного наказу від 18.02.2008 року №71 о/с, на який посилається сторона обвинувачення. Натомість, матеріали містять наказ про призначення ОСОБА_6 на посаду, датований 29.10.2008 року, відповідно до змісту якого, ОСОБА_6 прибув для подальшого проходження служби з ОДУВС, на посаду старшого інспектора відділу комплектування управління кадрового забезпечення ГУМВС України в області.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_6 не міг здійснювати вплив на начальників відповідних підрозділів ГУМВС в Одеській області та ГУНП в Одеській області, до яких було працевлаштовано ОСОБА_11 , з метою призначення ОСОБА_11 на ряд посад в системі органів внутрішніх справ Одеської області, адже відповідно до функціональних обов`язків ОСОБА_6 , на які також посилається сторона обвинувачення у тексті обвинувального акту, до завдань, обов`язків та повноважень останнього входить, зокрема: спільно із зацікавленими службами і підрозділами внутрішніх справ області, де він є куратором, визначати потребу підрозділів в особовому складі, в тому числі і в спеціалістах необхідного профілю та кваліфікації; здійснювати оформлення документів і підготовку проектів наказів щодо прийняття, переміщення та звільнення працівників; організовувати складання графіків відпусток підрозділів внутрішніх справ області, де він є куратором, здійснювати контроль за їх дотриманням та забезпечувати видання наказів; здійснювати формування резерву особового складу підрозділів внутрішніх справ області, де він є куратором; організовувати роботу в підрозділах внутрішніх справ, де він є куратором, по проведенню атестування, присвоєнню чергових спеціальних звань, веденню особових справ; аналізувати особовий склад працівників підрозділів внутрішніх справ області, де він є куратором, здійснювати контроль за дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог законодавства про державну службу; здійснювати отримання та аналіз декларацій державних службовців підрозділів внутрішніх справ області, де він є куратором; приймати участь в інспектуванні та перевірках організації роботи з особовим складом в службах і підрозділах внутрішніх справ області, де він є куратором, розробляти заходи по усуненню виявлених недоліків.

Тобто, підготовка проектів наказів щодо прийняття, переміщення та звільнення працівників, та їх підписання не є тотожними поняттями.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наказ №167 о/с від 28.03.2008 року, яким ОСОБА_11 прийнято на посаду слюсаря 4-го розряду комунально-експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу центру обслуговування підрозділів ГУМВС України в області, підписаний заступником начальника ГУМВС України в Одеській області, полковником міліції ОСОБА_47 .

Наказ №307 о/с від 10.07.2013 року, яким ОСОБА_11 переведено на посаду вожатого службових собак 1-го класу кінологічного центру ГУМВС України в області, з 4-м тарифним розрядом, увільнивши від посади слюсаря 4-го розряду комунально-експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу центру обслуговування підрозділів ГУМВС, підписаний начальником ГУМВС України в Одеській області, генерал-майором міліції ОСОБА_48 .

Наказ №308 о/с від 10.07.2013 року, яким, серед іншого, переведено ОСОБА_11 на посаду вожатого службових собак кінологічного центру ГУМВС України в Одеській області, увільнивши від посади слюсаря 4-го розряду комунально-експлуатаційного сектору обслуговуючого персоналу обслуговування підрозділів ГУМВС, підписаний начальником ГУМВС України в Одеській області, генерал-майором міліції ОСОБА_48 .

Наказ №399 о/с від 2013 року, яким, серед іншого, надано щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні за періоди роботи ОСОБА_11 , вожатому службових собак 1-го класу кінологічного центру ГУМВС України в області, підписаний начальником ГУМВС України в Одеській області, генерал-майором міліції ОСОБА_48 .

Наказ №687 о/с від 2013 року, яким, серед іншого, надано щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні за періоди роботи ОСОБА_11 , вожатому службових собак 1-го класу кінологічного центру ГУМВС України в області з 30 грудня 2013 року по 24 січня 2014 року, підписаний начальником ГУМВС України в Одеській області, генерал-майором міліції ОСОБА_48 .

Наказ №767 о/с від 2014 року, яким, серед іншого, надано щорічну відпустку ОСОБА_11 , вожатому службових собак 1-го класу кінологічного центру ГУМВС України в області, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, підстава: заява ОСОБА_11 від 21.10.2014, підписаний начальником ГУМВС України в Одеській області, генерал-майором міліції ОСОБА_49 .

Наказ №536 о/с від 31.07.2015 року про переведення з 01.08.2015 року ОСОБА_11 на посаду кухаря приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області, підписаний начальником ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_50 .

Наказ №24 о/с від 07.11.2015 року, яким призначено такого, що прибув за переведенням із МВС, з установленням посадового окладу згідно штатного розпису, з 07.11.2015 року, ОСОБА_11 , кухарем приймальника-розподільника ГУНП в Одеській області, підписаний т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області, генералом поліції 3 рангу ОСОБА_51 .

Попередження про наступне звільнення ОСОБА_11 , кухаря приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області, з підписами від 16.09.2016 року ОСОБА_11 , підписане т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області, генералом поліції 3 рангу ОСОБА_51 .

Наказ №1288 о/с від 15.11.2016 року про звільнення ОСОБА_11 , кухаря приймальника-розподільника для дітей ГУНП в Одеській області, підписаний т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області, генералом поліції 3 рангу ОСОБА_51 .

Після дослідження змісту зазначених вище документів, суд не вбачає достатніх доказів підготовки обвинуваченим ОСОБА_6 проектів відповідних наказів. Водночас, судом встановлено, що підписували відповідні накази керівники ГУМВС в Одеській області та ГУНП в Одеській області, утім на досудовому розслідуванні не вирішувалося питання щодо їх відповідальності.

Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна: незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами, тощо.

Специфіка складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК полягає в тому, що майно, яким особа заволодіває, не ввірене їй, не перебуває в її безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Зловживання службовим становищем це спосіб заволодіння майном. Це означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна. За ч. 2 ст. 191 КК суб`єкт незаконно вилучає майно з наявних фондів і обертає його на свою користь, використовуючи для цього службове становище як спосіб такого заволодіння.

Висунуте ОСОБА_6 обвинувачення має загальний характер та не містить конкретних відомостей про те, які саме повноваження останній використав для незаконного заволодіння чужим майном.

Сторона обвинувачення не довела наявність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину а ні під час досудового розслідування, а ні в суді.

Підводячи підсумки під аналізом доказів суд вважає, що при наявних доказах та за наявними встановленими обставинами і фактами визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України не можливо, оскільки судом встановлено, що зібрані докази не доводять наявність усіх обов`язкових ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину.

Щодо мотивів ухвалення виправдувального вироку.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Прокурор не може обмежитися формальним наданням доказів, а повинен розкрити їх зміст та переконати суд, що вони доводять певні обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Козинець проти України», заява №75520/01, п.54, від 6 грудня 2007 року із внесеними змінами від 27 лютого 2008 року, рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, п.150, від 21 квітня 2011 року, та рішення у справі «Яременко проти України», заява № 32092/02, п.57, від 12 червня 2008 року).

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного суду від 01 квітня 2020 року зазначено, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Кожен факт причетності особи до вчинення злочину та винності має бути підтверджений повнотою зібраних доказів, проте, жодні з наведених показань свідків та доказів, наданих суду стороною обвинувачення не містять достатніх відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Таким чином, оскільки, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому суд вважає, що судом всім учасникам провадження в даному випадку були створені належні умови щодо справедливого судового розгляду та доведення перед судом своїх правових позицій.

Відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, провівши повно та всебічно судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 191 КК України не підтверджено в результаті судового розгляду, а обвинувачений підлягає виправданню у зв`язку із недоведеністю в його діянні складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Мотиви ухвалення рішень з інших питань.

У зв`язку із ухваленням виправдувального вироку витрати на залучення експерта необхідно віднести на рахунок держави (ч.2 ст. 124 КПКУ).

Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню у зв`язку із завершенням судового розгляду.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до приписів ст.100 КПКУ.

Керуючись ст. ст.1-380 КПК України, 1-191КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.191 КК України та виправдати його у зв`язку із недоведеністю в його діянні складу інкримінованого кримінального правопорушення на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 3 954,80 гривень - віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити виправданому та прокуророві.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_52

09.12.2024