Справа № 308/7051/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/466/24 за апеляційною скаргою з доповненнями до неї ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2024 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задоволено.

Продовжено щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, строк дії раніше застосованого (обраного) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, на період розгляду кримінального провадження, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 20 вересня 2024 року включно.

З матеріалів вбачається, що 18 квітня 2024 року до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1-кп/308/493/24 (справа №308/7051/24), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 від 14.06.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні 24.07.2024 року прокурор подав клопотання від 18.07.2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив наступне.

ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.04.2023), тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах; ч. 1 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 вказаних кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме:

- запобігання спробам переховуватися від суду.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, який інкримінуються ОСОБА_5 , є особливо тяжкими і передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від суду. В обґрунтування наявності вказаного ризику також прокурор зазначає, що завдана матеріальна шкода потерпілій, яка встановлена у кримінальному провадженні на даний час є значною та складає 6 645 177,50 грн., а в разі доведення вини особи у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, остання зобов`язана буде її відшкодувати в повному обсязі. Крім того, в ході огляду мобільного телефону «Iphone 14 PRO МАХ» та мобільного телефону марки «ZTE», які були вилучені у ОСОБА_5 в ході санкціонованого обшуку автомобіля 12.10.2023 було встановлено, що останньому було відомо про те, що проводиться досудове розслідування за фактом вчинення ним кримінального правопорушення та як вбачається останній шукав будь-які можливості уникнути кримінальної відповідальності за вищевказане кримінальне правопорушення, що саме по собі дає підстави вважати, що ОСОБА_5 буде й далі намагатися уникнути кримінальної відповідальності та переховуватись від суду. Вищевказані обставини дають підстави вважати, що він, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, може переховуватись від суду протягом тривалого часу, а саме, перебуваючи на волі, матиме можливість покинути територію України поза межами пункту пропуску та перебувати за її межами тривалий час, що негативно вплине на судовий розгляд даного кримінального провадження.

- запобігання спробам незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілих, спеціаліста у кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, слід виходити із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом. Також обвинувачений може впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні та вчинити на неї тиск, з метою зміни нею наданих показів. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, потерпілу, їх родичів, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства або ж шляхом підкупу з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, приховування їх від суду, що утруднить встановлення дійсних обставин справи. З огляду на викладене, зазначене обумовлює необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

- запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Перебуваючи на волі ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, чи штучно створити докази, в тому числі в електронному вигляді, які б підвереджували його невинуватість у вчиненні інкримінованих злочинів.

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Перебуваючи на волі ОСОБА_5 , володіючи спеціальними знаннями щодо організації роботи так званих шахрайських методів заволодіння грошовими коштами осіб, пошуку та придбання баз даних потенційних потерпілих, може вдатися до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки може відшукати інших осіб грошовими коштами яких заволодіє шахрайським шляхом, що вже робив раніше, з метою конспірації залучити нових співучасників злочину.

В апеляційній скарзі, яку в подальшому доповнив ОСОБА_5 вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Просить суд дослідити всі ризики, передбачені ст.177 КПК України на розмір застави. Змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

У відповідності до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні твердження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Всупереч доводів апеляційної скарги, висновок суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відповідає фактичним обставинам справи і такий висновок підтверджується перевіреними судом доказами, яким дана належна оцінка.

Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, що вік та стан здоров`я ОСОБА_5 перешкоджає відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.04.2023), який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії проступку, санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що наведені у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, більш того, місцевим судом обґрунтовано зазначено, чому суд дійшов саме таких висновків і що вони підтверджуються матеріалами кримінального провадження, і з такою мотивацією погоджується і суд апеляційної інстанції.

Вищевказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, при цьому ОСОБА_5 , в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що ним фактично не надано жодних доказів, зокрема й даних про його особу, відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 доводи були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені в апеляційній скарзі мотиви також не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду і застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

На інші доводи, які б слугували підставою для скасування ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі не посилається.

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги, визначений слідчим суддею підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави є таким, що співвідноситься з даними про особу підозрюваного, обставинами кримінального правопорушення, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним у ч. 4, 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , розмір заподіяної потерпілій шкоди, а також його високий ступінь суспільної небезпеки, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про визначення підозрюваному ОСОБА_5 застави саме 4950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 13285800 (тринадцять мільйонів двісті вісімдесят п`ять тисяч вісімсот) грн, як альтернативи застосованому йому запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного та підстав вважати його завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу з доповненнями до неї ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді