Справа № 308/1030/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання провідного інспектора Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Ужгородського районного суду Закарпатської області від 28.05.2024 покарання на підставі частини другої статті 74 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває вищевказане подання.

Провідний інспектор Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_5 звернулася до суду з вищевказаним поданням.

Подання мотивоване тим, що на виконання до Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області надійшли копія вироку Ужгородського районного суду Закарпатської області та розпорядження про його виконання від 13.02.2024 щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надійшло на виконання до Ужгородського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області 01.07.2024.

Представник органу пробації зазначає, що згідно вимоги про притягнення до кримінальної відповідальності та повідомлення з відділу поліції № 1 ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області вбачається, що засуджений до кримінальної відповідальності не притягався, але до адміністративної відповідальності притягувався за ст. 178 ч.1 постанова ЕГА №1249431 притягувався після засудження вироком Ужгородського районного суду від 13.02.2024.

Згідно вироку Ужгородського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2024 року вбачається, 15 вересня 2023 року близько 20 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, прагнучи задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, тобто діючи з корисливим мотивом, перебуваючи біля під`їзду багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , звідки шляхом вільного доступу, реалізовуючи раптово виниклий умисел, спрямований на крадіжку, незаконно заволодів дитячим велосипедом. Вказані вище дії ОСОБА_4 кваліфіковано, як кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до житла, вчинена повторно та ч. 2 ст. 304 КК України, а саме втягнення малолітньої дитини у протиправну діяльність.

При цьому вказує, що вказаними неправомірними діями ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1575 грн.

Посилається на те, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП. та встановлено, що кримінальна відповідальність за, зокрема, за крадіжку настає у випадку, якщо розмір викраденого майна на перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Вказала, що з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-ІХ, на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, менше, ніж становив 2481 грн. (1240,5x2=2481 грн.).

З огляду на викладене просить вирішити питання звільнення ОСОБА_4 від призначеного судом покарання.

В судове засідання представник Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

В судове засідання засуджений ОСОБА_4 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

В судове засідання прокурор не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

На підставі ч. 1 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), суд розглядає подання за відсутності учасників провадження без фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Перевіривши матеріали подання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні подання з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2022 було затверджено угоду про визнання винуватості укладену 29.01.2024 між ОСОБА_4 та прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.304 КК України та призначено йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, за ч.2 ст.304 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки.

Із вказаного вироку вбачається, що загальна вартість викраденого засудженим майна становить 1575 грн. Подія злочину мала місце в 2023 році.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року (далі - Закон України №3886-ІХ), яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, вартість майна якої на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд бере до уваги правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що містяться в постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), згідно яких, Закон України №3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2684 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 1342 гривні на 2023 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 2684 гривень.

Як вбачається з вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2024 загальна вартість викраденого засудженим 15.09.2023 майна становить 1575 грн., що є меншим розміру двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 13.02.2023. Тому таке діяння, станом на день розгляду подання, не є кримінально караним.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає подання фахівця обґрунтованим та вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання за ч. 4 ст. 185 КК України.

Між тим, вказаним вироком суду ОСОБА_4 , засуджено також за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України, на яке не поширюється дія Закону № 3886-IX від 18.07.2024, тому суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 лише від призначеного судом покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, водночас не знаходить підстав для звільнення його від покарання за ч. 2 ст. 304 КК України у виді 4 років позбавлення волі, від відбування якого ОСОБА_4 було звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Керуючись ст. 74 КК України, п. 13 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Подання провідного інспектора Ужгородського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Ужгородського районного суду Закарпатської області від 28.05.2024 покарання на підставі частини другої статті 74 Кримінального кодексу України - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2024 у справі №308/1030/24 покарання за ч. 4 ст.185 КК України на підставі ч. 2 ст.74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого діяння, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2024 у справі №308/1030/24 за ч. 2 ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1