КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/941/2024 Категорія: ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України
ЄУН: 760/5998/18 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000779 від 24 січня 2018 року та №0006053 від 3 червня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 зі змінами, внесеними в порядку ст. 36 КПК України заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого неофіційно на будівництві, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі строком на три роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком судом вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду 24 січня 2018 року приблизно о 10.30 год. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на другому поверсі буд. АДРЕСА_2 , біля вхідних дверей кв. № 10, у якій проживав ОСОБА_11 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи правилами співжиття і нормами моралі, проявляючи до ОСОБА_11 своє зневажливе ставлення та висловлюючись на адресу останнього брутальною лайкою, безпричинно затіяв конфлікт з останнім, якого ОСОБА_11 намагався уникнути і з цією метою, знаходячись у квартирі, не відчиняв вхідні двері. У свою чергу, ОСОБА_7 , знаходячись у коридорі, з зовнішньої сторони вхідних дверей до кв. АДРЕСА_3 , проявляючи особливу зухвалість та негативно висловлюючись у сторону ОСОБА_11 , предметом, схожим на ніж, порізав зовнішню оббивку дверей кв. № 10, де проживав ОСОБА_11 .

Крім того, 2 червня 2018 року приблизно о 23 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля буд. АДРЕСА_4 , побачив відкрите на провітрювання вікно квартири першого поверху. Реалізуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, піднявся на підвіконня вікна першого поверху будинку за вказаною адресою, відкрив металопластикове вікно, зняв москітну сітку, після чого проник до кв. АДРЕСА_5 . Перебуваючи у квартирі, переконавшись у відсутності мешканців, ОСОБА_7 таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: шубу чорного кольору з норки з капюшоном вартістю 1300 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 31174 грн., дублянку чорного кольору, вартістю 5000 грн., блендер «Панасонік» вартістю 1000 грн., сумку рожевого кольору вартістю 200 грн., рюкзак дитячий вартістю 300 грн., візитницю чорного кольору з дисконтними картками, дитячі канцелярські товари, зошити, сумку сірого кольору, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди в сумі 38174 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, ухвалити у справі новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

У поданій в порядку ст. 36 КПК України зміненій апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати і кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в ході апеляційного провадження встановлено, що відповідно до актового запису про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак, з урахуванням вимог п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуваті особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Вимоги апеляційної скарги захисник мотивував тим, що вирок суду є необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку із не наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення, а також без підтвердження фактичних обставин доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Апелянт вказав про те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження через те, що такі висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Зокрема, як наголошує захисник, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину лише у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а показання в частині пред`явленого обвинуваченого за ч. 1 ст. 296 КК України надавав такі, які вказують на відсутність в його діях грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.Разом з цим, судом не взято до уваги, що під час додаткового допиту обвинувачений не лише перестав визнавати вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, але й надав суду показання, які прямо протилежні попереднім. Зокрема, обвинувачений підтвердив лише наявність конфлікту між ним та потерпілим та той факт, що у ході суперечки потерпілий застосував пристрій для відстрілу куль, завдавши тим самим останньому тілесні ушкодження.Однак, судом не було надано будь-якої оцінки останнім показанням обвинуваченого, і вони взагалі не наведені у вироку. Крім того, під час додаткового допиту обвинуваченого останній надав показання, які суперечать показам потерпілого ОСОБА_11 . Разом з цим, такі суперечності у показаннях в ході судового розгляду усунуто не було.

Таким чином, як зазначає апелянт, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Також захисник звертає увагу, що судом не взято до уваги, що між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 ще за довго до подій 24 січня 2018 року існували неприязні відносини, і конфлікт відбувся на побутовій основі. При цьому ОСОБА_11 24 січня 2018 року застосував щодо ОСОБА_7 пристрій для відстрілу патронів, спорядженими гумовим снарядами, чим спричинив останньому тілесні ушкодження. Разом з цим, як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_11 , він бачив як ОСОБА_7 кухонним ножом різав вхідні двері його квартири. При цьому ОСОБА_11 не є власником квартири АДРЕСА_3 , а орендує її. Судом не було взято до уваги, що ані потерплій, ані сторона обвинувачення, не надала доказів, які підтверджували факт оренди ОСОБА_11 квартири АДРЕСА_3 .З посиланням на положення ч. 1 ст. 811 ЦК України, захисник наголошує, що ОСОБА_11 не є власником квартири АДРЕСА_3 , а також відсутні докази, що він винаймав цю квартиру, а тому у розумінні ст. 818 ЦК України він є тимчасовим мешканцем, а відповідно не мав самостійного права користування житлом.Таким чином, як наголошує захисник, судом не було взято до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 24 січня 2018 року, слухаючи голосно музику, заважаючи відпочивати ОСОБА_11 , вступив у конфлікт із ОСОБА_11 , пошкодив майно (вхідні двері квартири АДРЕСА_3 ), яке жодним чином не має юридичного відношення до ОСОБА_13 , а належить на праві власності іншій особі, яка є власником вказаної квартири, але який не був присутнім під час конфлікт між обвинуваченим та потерпілим. З огляду на викладене, на думку захисника, судом не взято до уваги той факт, що між грубим порушенням обвинуваченим ОСОБА_7 громадського порядку, яке виразилося у гучному прослуховуванні останнім музики, а як наслідок заважанню потерпілому ОСОБА_11 відпочивати, подальшою суперечкою між потерпілим та обвинуваченим та пошкодженням вхідних дверей, які на праві власності належать іншій особі і яка була відсутня в цей час квартирі, - відсутній зв`язок, а тому, як зазначає захисник, суд першої інстанції безпідставно кваліфікував дії ОСОБА_7 як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Окрім того, захисник вказує про те, що судом також не враховано, що 24 січня 2018 року о 04 год. обвинувачений ОСОБА_7 слухав голосно музику не з прямим умислом порушити громадський порядок і без мотиву явної неповаги до суспільства, а через те, що вважав, що так лише йому чутно, і він нікому не заважає. Однак, судом не було взято до уваги того, що факт пошкодження дверей відбувся не в момент того, як з квартири ОСОБА_7 голосно лунала музика, а через 6 годин після цих подій, що прямо вказує на значний часовий проміжок. Таким чином, в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній мотив явної неповаги до суспільства. Навпаки, така послідовність дій ОСОБА_7 , а саме: прослуховування гучної музики, подальший конфлікт із ОСОБА_11 та пошкодження дверей, вказують не на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, а вказують на наявність у обвинуваченого мотиву помсти по відношенню до ОСОБА_11 , який завдав тілесні ушкодження ОСОБА_7 .

Також, як зазначає захисник, у вироку суд посилається на показання свідка ОСОБА_14 , який вказує, що 24 січня 2018 року бачив, що оббивка двері № 10 була порізана. Однак, судом не було взято до уваги, що свідок не зміг вказати, коли саме ці двері були пошкоджені, а саме - до 23 січня 2018 року чи саме 24 січня 2018 року. Крім того, судом не взято до уваги, що свідку нічого невідомо про наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а, найголовніше, свідок не бачив, хто та коли саме пошкодив двері, не підтвердив факту порушення ОСОБА_7 громадського порядку.

Окрім того, захисник вказує, що у вироку суд посилається на покази свідка ОСОБА_15 , яка вказує, що 24 січня 2018 року о 10 годині чула шум із загального коридору, бачила, що оббивка двері № 10 була порізана. Разом з цим, судом не взято до уваги, що свідок не зміг вказати, коли саме ці двері були пошкоджені, а саме - до 23 чи саме 24 січня 2018 року. Крім того, судом не взято до уваги, що свідку нічого не відомо про наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а, найголовніше, як наголошує апелянт, свідок не бачив, хто та коли саме пошкодив двері. Свідок також не вказує на порушення з боку обвинуваченого громадського порядку.

На переконання захисника, посилання суду як на доказ на протокол огляду місця події від 24 січня 2018 року, відповідно до якого на вхідних дверях квартири АДРЕСА_3 виявлені два пошкодження у вигляді косих розрізів по центру дверей, є безпідставним, оскільки з протоколу є не зрозумілим, коли саме з`явились порізи, а дані протоколу взагалі не вказують на причетність до цих порізів обвинуваченого.

Захисник наголошує також, що посилання суду на протокол прийняття заяви у потерпілого ОСОБА_11 від 24 січня 2018 року, як на доказ, є безпідставним, оскільки у даному протоколі ОСОБА_11 вказує на погрожування йому ножом обвинуваченим, а не на порушення ним громадського порядку та пошкодження вхідних дверей. Однак, з показань потерпілого ОСОБА_11 встановлено, що він бачив як ОСОБА_7 кухонним ножом різав вхідні двері його квартири. При цьому ОСОБА_11 не є власником квартири АДРЕСА_3 , а орендує її.

Захисник вважає, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченого та на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також захисник наголошує на тому, що в Журналі судового засідання відсутні дані про те, що після проголошення вироку головуючий у судовому засіданні роз`яснив зміст вироку, порядок і строк його оскарження, а також не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, що підтверджується даними звукозапису.

Потерпілі та захисник, належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Захисник ОСОБА_10 до апеляційного розгляду повідомив, що він не здійснює захист інтересів обвинуваченого.

Згідно з даними, зафіксованими в актовому записі № 12176 від 23 липня 2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, помер 20 липня 2020 року (ас. 67-68 т.2).

Вислухавши думку прокурора, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності осіб, які не з`явились.

На початку апеляційного розгляду прокурором долучена заява ОСОБА_16 - матері обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій ОСОБА_16 просить закрити кримінальну справу № 760/5998/18 за обвинуваченням її сина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідивши надані сторонами докази у кримінальному провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, навівши у вироку докази, на яких ґрунтується такий висновок суду, і з таким висновком суду першої інстанціїпогоджується й колегія суддів.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні 23 липня 2018 року обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, змінюючи свою позицію щодо визнання вини за пред`явленим обвинуваченням, показав, що на початку 2018 року ОСОБА_11 був його сусідом, їхні квартири розташовані поряд. 24 січня 2018 року, вранці, він вийшов зі своєї квартири, підійшов до квартири, де мешкав ОСОБА_11 , і ножем, який взяв з собою, порізав оббивку вхідних дверей, оскільки напередодні вночі ОСОБА_11 приходив до нього з приводу голосної музики, яку він ( ОСОБА_17 ) слухав у своїй квартирі. Порізавши двері квартири ОСОБА_11 , він відійшов від квартири останнього. В цей час ОСОБА_11 вийшов з квартири і вистрелив йому ( ОСОБА_7 ) в руку. Було 2-3 постріли. Вдома він викликав швидку допомогу, яка забрала його до лікарні. Точно події не пам`ятає. Він підходив до квартири ОСОБА_11 з метою попросити вибачення, але так сталося. ОСОБА_11 ще застосував до нього газовий балончик.

Щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, обвинувачений вину визнав повністю, показавши, що 2 червня 2018 року він вживав спритні напої, внаслідок чого перебував у стані алкогольного сп`яніння. Вночі повертався по вул. Богданівській додому. Проходячи повз одного з будинків, побачив відчинене на провітрювання вікно квартири першого поверху. Переконавшись, що поряд нікого немає, виліз на підвіконня, відкрив вікно, зірвав москітну сітку і потрапив до квартири. З коридору квартири викрав шубу, дублянку і сумки. На кухні забрав блендер, а також викрав дитячі шкільні приналежності та візитницю. Утримуючи викрадене, через вікно залишив квартиру. Невдовзі був затриманий працівниками поліції, викрадене було вилучено. У вчиненому щиро кається.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і знайшло своє відображення у вироку суду, що на обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень сторона обвинувачення послалась на показання потерпілих, свідків та письмові докази у кримінальному провадженні.

По епізоду за ч. 1 ст. 296 КК України

Згідно з показаннями в судовому засіданні 23 липня 2018 року потерпілого ОСОБА_11 у січні 2018 року він разом з дружиною проживали в орендованій квартирі АДРЕСА_3 , а обвинувачений проживав у квартирі № 9 . До подій 24 січня 2018 року він неодноразово звертався до обвинуваченого, оскільки у квартирі останнього «притон». Кожний день вночі вони «оживають» та не дають сусідам спати, музика голосно, крики, не давали сусідам спати. Спочатку він намагався говорити з обвинуваченим, а потім почав викликати поліцію. Поліція неодноразово приїжджала, це все зафіксовано. Обвинувачений поліції двері не відкривав, внаслідок чого працівники поліції йому сказали, що вони нічого зробити не можуть, щоб він сам вирішував питання з обвинуваченим. В останній раз він викликав поліцію приблизно о 3-4 годині ранку 24 січня 2018 року з приводу голосної музики з квартири ОСОБА_7 . Вранці цього ж дня обвинувачений почав «вибивати» йому двері. Він ( ОСОБА_11 ) відкрив двері, відштовхнув обвинуваченого, який йому почав хамити, після чого він ( ОСОБА_11 ) закрив двері квартири, а обвинувачений пішов додому. Однак, обвинувачений повернувся, знову почав вибивати двері, кричати, що він його ( ОСОБА_11 ) заріже. Він ( ОСОБА_11 ) почув, що щось ріжеться по дверях, викликав поліцію, та через двері попередив обвинуваченого, що викликана поліція, що, якщо останній не заспокоїться, він ( ОСОБА_11 ) вимушений буде застосувати зброю. Після того, як він відкрив двері, обвинувачений почав кидатись на нього з ножом, домашній якийсь ніж. Побоюючись за своє життя та життя дружини, він застосував зброю, попавши в руку обвинуваченого, в якій був ніж. Обвинувачений перебував, як йому здалось, у неадекватному стані. Коли поліція зайшла в квартиру обвинуваченого, то там були виявлені сліди вживання маріхуани. Обвинувачений не давав жити всім сусідам. Викликали до цього поліції не тільки він з дружиною, але й інші сусіди, але боялись обвинуваченого. Після цього він зателефонував в поліцію та швидку.

Згідно з показаннями в судовому засіданні 16 серпня 2018 року свідка ОСОБА_18 вона є дружиною ОСОБА_11 . У січні 2018 року вона з чоловіком проживали у орендованій кв. АДРЕСА_3 . Приблизно о 04 год. 24 січня 2018 року прокинулись від голосної музики, яка лунала з квартири ОСОБА_7 , після чого викликали поліцію. По прибуттю працівників поліції двері квартири № 9 ніхто не відчинив. Вранці того ж дня ОСОБА_7 підійшов до їх квартири, стукав у двері, лаявся. Чоловік відкрив вхідні двері, ОСОБА_7 поліз у бійку, тому чоловік зачинив вхідні двері. За деякий час ОСОБА_7 повернувся і ножом почав різати оббивку вхідних дверей квартири. Чоловік через зачинені двері повідомив, що має зброю, проте, ОСОБА_7 свої дії не припиняв. Чоловік відкрив двері, ОСОБА_7 кинувся у бійку, тому чоловік вистрілив.Дії ОСОБА_7 продовжувались приблизно годину. Після того, як забрали обвинуваченого, повиходили всі сусіди, які просто боялися його та виходити під час всіх цих подій.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні 16 серпня 2018 року він проживає у кв. АДРЕСА_7 разом з дружиною та маленькою дитиною. ОСОБА_11 - його сусід, нормальні відносини. Обвинувачений - теж сусід, який протягом трьох останніх років заважав жити сусідам, гульки, п`янкі, голосна музика, відносини недружелюбні. Він ( ОСОБА_14 ) до подій, які розглядаються, разів 5 викликав поліцію, але нічого не змінилось. Події 24 січня 2018 року розвивались приблизно таким же чином. Приблизно о 3-4 год. він ( ОСОБА_14 ) чув, як сусід з 10 квартири просив обвинуваченого виключити музику, були якісь перепалки. Музика, нібито, затихла. Ця вся ситуація була приблизно годину. Він ( ОСОБА_14 ) пішов спати. Зранку він з дружиною поїхали на роботу, а ввечері побачив порізану оббивку вхідних дверей квартири № 10 .Він почав запитувати у сусідки з 7 квартири, що відбулось, на що остання повідомила, що відбулось. Очевидцем події він не був.

За змістом показань свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні 22 жовтня 2018 року вона проживає у кв. АДРЕСА_9 . Потерпілий та обвинувачений її сусіди. З обвинуваченим - ніяких відносин. Потерпілий - тиха спокійна людина. Цілодобово до обвинуваченого приходили різні люди, які дзвонили у її дверний дзвоник. Спочатку вона відкривала двері, потім перестала, внаслідок чого у неї вибили вікно. Обвинувачений з ким проживав, не знає. У його квартирі кого тільки не було. Знає, що 24 січня 2018 року була дуже шумна ніч, однак, що саме відбувалось, вона точно сказати не може. Потім трохи стало тихіше серед ночі, як вона зрозуміла, була поліція. Зранку знову почався шум, нецензурна лайка. Коли це все закінчилось, приблизно о 9-10 год. ранку, вона вийшла з квартири та побачила сусіда з 10 квартири, який задав їй питання, як вони тут живуть. Вона відповіла, що так і живуть, що немає куди подітися. Двері сусіда були вже порізані. Зі слів ОСОБА_11 їй відомо, що це зробив обвинувачений, але очевидцем події вона не була.

Показання обвинуваченого, потерпілого і свідків судом визнані належними та допустимими, такими, що не містять між собою істотних суперечностей та повністю підтверджуються письмовими доказами.

Даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_11 від 24 січня 2018 року, за змістом якого ОСОБА_11 вказав про те, що у цей день приблизно о 10.30 год. чоловік на ім`я ОСОБА_19 з кв. АДРЕСА_10 , зайшов до його квартири та погрожував ножом. Свідком була дружина (ас. 120 т.1).

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 24 січня 2018 року з фотознімками підтверджується, що на вхідних дверях кв. АДРЕСА_3 виявлені два пошкодження у вигляді косих розрізів по центру дверей (ас. 121-124 т.1).

По епізоду за ч. 3 ст. 185 КК України

Окрім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у провадженні доказами.

Так, в судовому засіданні 23 липня 2018 року потерпіла ОСОБА_12 показала, що будь - яких претензій, у тому числі, і матеріального характеру, до обвинуваченого не має, викрадене майно їй повернуто, просила призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Даними протоколу прийняття заяви ОСОБА_12 від 3 червня 2018 року підтверджується звернення потерпілої до правоохоронних органів внаслідок крадіжки її майна з кв. АДРЕСА_5 (ас. 125 т. 1).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 3 червня 2018 року з фотознімками та відеозаписом дії на тротуарі по АДРЕСА_11 виявлені речі (шуби, сумка з блендером «Панасонік», сумки, пакет з канцелярією), поряд з якими перебував ОСОБА_7 (ас. 126-131 т.1).

Судом першої інстанції визнана доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки ОСОБА_7 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_7 таємно викрав чуже майно (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та враховує, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки прокурором та захисником не оспорюються обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій за вказаний злочин, у цій частині вирок суду апеляційним судом не перевіряється.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Диспозицією статті 296 КК України передбачено кримінальну відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Отже, як вбачається із наведеного, об`єктом вказаного злочину є саме громадський порядок. При цьому умисел винної особи має бути спрямований саме на його порушення (безпричинне нанесення тілесних ушкоджень, дії, які спричинили роботу організацій, установ та підприємств тощо).

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Вказана неповага має бути явною . Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Хуліганські дії можуть супроводжуватися ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством. Тому наявність особистих неприязних стосунків між особами само по собі ще не свідчить про відсутність хуліганського мотиву в діях обвинуваченої особи, адже для визначення мотиву злочинних дій потрібно враховувати їх характер та спосіб вчинення, причини, що спонукали особу вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілих до і під час події.

За матеріалами провадження встановлено, що події, які відбувались протягом ночі і ранку 24 січня 2018 року, виникли внаслідок неправомірної поведінки обвинуваченого, що стало підставою для виклику поліції. Ці обставини були вказані не тільки потерпілим та свідками, а й визнані безпосередньо обвинуваченим під час судового розгляду.

У подальшому, як встановлено під час судового розгляду, обвинувачений, ігноруючи загальні правила проживання, в загальному коридорі будинку, де, окрім його квартири та квартири потерпілого, розташовані й інші квартири, висловлювався нецензурною лайкою на адресу потерпілого, стукав у його двері, не реагував на зауваження потерпілого; повернувшись до квартири, в якій проживає, взяв ніж та знову повернувся до дверей квартири потерпілого, де продовжував, ігноруючи загальні правила проживання, протиставляти себе оточуючим, показуючи свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, що полягало у нецензурних висловлюваннях на адресу потерпілого, погроз та пошкодження ножом дверей потерпілого.

При цьому, як встановлено під час судового розгляду, допитані свідки, які є сусідами як обвинуваченого, так і потерпілого, вказували, що побоювались обвинуваченого, викликали поліцію, яка жодним чином їм не допомогла. Встановлені обставини свідчать про те, що обвинувачений протиставляв себе оточуючим, а конфлікт між ним та потерпілим був спровокований самим обвинуваченим як зухвалий виклик соціальному оточенню і реакція інших на провокаційні дії, в тому числі спроба їх припинити, що було використано обвинуваченим як привід для подальших протиправних дій.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини дають підстави для висновку про наявність у діях обвинувачуваного мотиву явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Також, всупереч доводами апеляційної скарги захисника, показання потерпілого та свідка ОСОБА_18 про те, що двері були порізані саме обвинуваченим, підтверджуються і показаннями самого обвинуваченого під час судового розгляду.

Окрім того, на думку колегії суддів, є безпідставними доводи захисника про те, що судом не роз`яснені обвинуваченому зміст вироку, порядок і строк його оскарження, а також не роз`яснено його право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, оскільки права та обов`язки обвинуваченому, у тому числі право знайомитись з журналом судового засідання та подачі на нього письмові зауваження, роз`яснені обвинуваченому 23 липня 2018 року, повторно 10 січня 2019 року (ас. 80, 191 т.1), а, окрім того, в іншій частині спростовуються технічним записом судового засідання від 16 січня 2019 року, яким зафіксовано, що на запитання головуючого, чи зрозумілий вирок суду, обвинувачений відповів ствердно, після чого головуючим роз`яснено порядок і строк оскарження вироку.

З урахуванням встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Що ж стосується доводів зміненої апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що, з урахуванням положень ст. 417, п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, вирок суду, який наразі оскаржується, підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку зі смертю останнього, а апеляційна скарга прокурора зі змінами - підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 зі змінами, внесеними в порядку ст. 36 КПК України заступником керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , - задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження № 0000779 від 24 січня 2018 року та № 0006053 від 3 червня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 185 КК України,закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Речові докази: шубу чорного кольору з норки з капюшоном, дублянку чорного кольору, блендер «Панасонік», сумку рожевого кольору, рюкзак дитячий, вартістю 300 грн., візитницю чорного кольору з дисконтними картками, дитячі канцелярські товари, зошити, сумку сірого кольору - залишити у власності ОСОБА_12 .

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ ________________________ _________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4