1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1430/23 1-кп/335/697/2024
03 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, який має середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 23.04.1991 року Ленінським р/с м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України, призначено покарання вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з конфіскацією майна;
- 20.07.1993 року Марганецьким м/с Дніпропетровської області за ч.3 ст.81, ст.17, ч.2 ст.140, ч.1 ст.229-6, ч.1 ст.42 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна;
- 02.03.1998 року Хортицьким р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.140 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;
- 02.09.2000 року Хортицьким р/с м. Запоріжжя за ст.17, ч.2 ст.141 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки з конфіскацією майна;
- 11.04.2003 року Хортицьким р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком від 23.10.2000 року та визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць;
- 21.02.2005 року Ленінським р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.190, ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- 26.03.2009 року Хортицьким р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.1 ст.309, ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки;
- 06.06.2012 року Хортицьким р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком 26.03.2009 року та визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
- 17.09.2012 року Комунарським р/с м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку від 06.06.2012 року визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
- 25.08.2016 року Марганецьким м/с Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75,76 п.п. 2, 3, 4 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;
- 21.12.2016 року Жовтневим р/с м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання за вироком від 25.08.2016 року до відбування покарання 4 роки позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк з 13.05.2016 року до вступу вироку в закону силу;
- 15.03.2018 року Нікопольським м.р/с Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворого покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 04.04.2017 року до відбування покарання 4 роки позбавлення волі у строк зараховано строк відбування покарання за вироком від 04.04.2017 року;
- 26.09.2019 року Орджонікідзевським р/с м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком від 15.03.2018 року та визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 7 місяців. 31.10.2022 року на підставі ухвали Маневицького р/с Волинської області звільнений умовно-достроково з невідбутим покаранням 5 місяців 12 днів,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,-
Ухвалою суду від 10.07.2024 у справі призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до ухвали суду від 25.07.2024 відносно обвинуваченого було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.09.2024.
20.08.2024 у кримінальному провадженні було призначено судовий розгляд.
В судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.
В обґрунтування клопотання зазначили, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.
Відносно ОСОБА_4 встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Надалі в судовому засіданні прокурор зазначила, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), за які КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, має постійне місця реєстрації та проживання, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, злочин вчинив у період умовно-дострокового звільнення, офіційно не працевлаштований, не має джерела доходу, вчинив злочин проти власності, не має стійких соціальних зв`язків, у зв`язку з чим до останнього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не забезпечить виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора про продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважав, що можливо його змінити на домашній арешт. На питання суду пояснив, що наразі він має задовільний стан здоров`я, має зареєстроване місце проживання, тому відносно нього можливо застосувати такий вид запобіжного заходу як домашній арешт.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , при розгляді клопотання прокурора вказав на досить тривалий час утримання ОСОБА_4 під вартою, вказував на порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окремого клопотання про зміну запобіжного заходу з зазначенням конкретної йому альтернативи не подавав.
Потерпілі в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином. Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Інші потерпілі будь-яких заяв, зокрема щодо відкладення судового засідання до суду не надавали.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин викладених у обвинувальному акті.
Кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
ОСОБА_4 раніше судимий неодноразово за злочини проти власності людини, злочини вчинив у період умовно - дострокового звільнення з невідбутим покаранням, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, та знову обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційного працевлаштування до його затримання не мав, будь-яких доходів не отримував, не має постійного місця проживання, соціальні зв`язки не підтримує, опікуватися ним немає кому, раніше судимий.
Враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має стійких соціальних зв`язків, місця роботи, а також постійного місця проживання, обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, вчинених у період воєнного стану, судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, про які також вказувала прокурор.
Судом встановлено, що під час апеляційного провадження ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.06.2024 відносно ОСОБА_4 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.
Відповідно до ухвали суду від 25.07.2024 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено до 22.09.2024 включно.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення ним іншого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, доведеність прокурором під час судового розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд доходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
При цьому, дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 та його процесуальна поведінка, не дають суду підстав дійти висновку, що зміна відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, які встановлені судом.
Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано. Можливість перебування обвинуваченого під домашнім арештом за визначеним місцем проживання перед судом не доведена. Зокрема, умови цілодобового домашнього арешту передбачають, що обвинувачений не зможе залишати своє місце проживання, а осіб які б ним опікувалися в цей чай судом не встановлено.
Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: (1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; (2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; (3) вік та стан здоров`я підозрюваного; (4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; (5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; (6) репутацію підозрюваного; (7) майновий стан підозрюваного; (8) наявність судимостей у підозрюваного; (9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; (10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; (11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; (12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ст. 178 КПК України).
Тривалість тримання під вартою повинна бути виправданою, обґрунтованою як складністю кримінального провадження, так і наявністю ризиків, які визначені ст. 177 КПК України.
З врахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 в силу характеру інкримінованого обвинуваченому діяння та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, суд вважає за доцільним продовження терміну тримання останнього під вартою.
Приходячи до такого висновку судом враховано позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.
Крім того, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Крім того, стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування цього обвинуваченого, а також інші ризики або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі суд не вбачає.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для зміни стосовно обвинуваченого запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, судом не встановлено. Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні ОСОБА_4 запобіжного заходу суду не надано.
Безперечно, судом взято до уваги наявність у обвинувачених постійного місця проживання, що саме по собі ще не свідчить про стійкість його соціальних зв`язків.
Тому, за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків для даного кримінального провадження, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам нині діючого КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження.
З урахуванням наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід крім тримання під вартою, обвинуваченому ОСОБА_4 буде недостатнім для забезпечення кримінального провадження, тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на менш суворий.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.
За змістом приписів ч. 4 ст. 182 КПК України при визначенні розміру застави суд зобов`язаний врахувати: -обставини кримінального правопорушення; -майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу; -встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України; -можливість достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків; -те, що такий розмір не може бути завідомо непомірним для підозрюваного.
Виходячи із встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд переконаний, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки. З іншого боку, розмір застави не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов застави, це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке перетворилося б на безальтернативне.
В ч. 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
З огляду на викладені вище обставини, суд вважає, що існують підстави для задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою в Запорізькому слідчому ізоляторі на 60 днів, а саме до 01 листопада 2024 року включно з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному відповідно до положень ч. 5 ст. 182 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 182-183, 184, 193-194, 197, 199, 205, 314-315, 376 КПК України, суд,-
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 01 листопада 2024 року включно з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на строк до двох місяців з моменту звільнення з-під варти.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 чи іншому заставодавцю відмінному від обвинуваченого, обов`язки, що покладаються у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки його невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Роз`яснити ОСОБА_4 обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки їх невиконання.
Оголосити перерву в судовому засіданні до 14.00 год. 01.10.2024.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя обрання та продовження запобіжного заходу протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду виготовлено та проголошено 03.09.2024 о 16.55 год.

Суддя: ОСОБА_1