печерський районний суд міста києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2024 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 ОСОБА_6

ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000050, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Іскрівка Безенчукського району Самарської області, Російської Федерації, громадянина України, що має базову середню освіту, офіційно не працює, зі слів одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

22.03.2023 приблизно об 11 год. 25 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на платформі станції метро «Палац України» КП «Київський метрополітен» в м. Києві, помітив перед собою ОСОБА_9 , яка направлялась до ескалатора вказаної вище станції метро, та в цей час у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою власного збагачення, усвідомлюючи, що в Україні діє воєнний стан, впевнившись що за його діями потерпіла та сторонні особи не спостерігають, ОСОБА_8 в той же день, приблизно об 11 год. 30 хв., перебуваючи на ескалаторі станції метро «Палац України» КП «Київський метрополітен» м. Києві, шляхом вільного доступу з правої зовнішньої кишені куртки, в яку була одягнута ОСОБА_9 , викрав мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 8 Pro 128 GB, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , в шкіряному чохлі синього кольору у формі книжки, всередині якого знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та банківська картка «Ощадбанку», що належать ОСОБА_9 , та поклав викрадений мобільний телефон до правої внутрішньої кишені своєї куртки, в яку був одягнутий в той час, та в подальшому місце вчинення злочину покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 4725 грн.

В судовому засіданні головуючим поставлено прокурору питання щодо змісту обвинувачення, оскільки в обвинувальному акті зазначено:

- правова кваліфікація: дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану;

- ОСОБА_8 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор вказав, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні складав та затверджував не він, але вважає, що вірною кваліфікацією дій ОСОБА_8 є ч. 4 ст. 185 КК України: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, без зазначення ознаки повторності, яка, можливо, вказана помилково.

Щодо зміни прокурором обвинувачення прокурор в судовому засіданні не зазначав, що не перешкоджає суду продовжити розгляд.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану визнав повністю, щиро розкаявся. Надав показання, в яких підтвердив, що злочин вчинив за викладених в обвинувальному акті обставинах, усвідомлював на час вчинення злочину, що в України діє воєнний стан, не оспорював кваліфікації його діяння за ч. 4 ст. 185 КК України. Також зазначив, що прийшов до поліції одразу, як йому зателефонували та визнав свою вину. Усі речі, що вкрав, віддав потерпілій. Попередні його судимості давно погашені та він не мав наміру продовжувати злочинну діяльність, протягом тривалого часу вів нормальний спосіб життя, що змусило його викрасти мобільний телефон ОСОБА_9 пояснити навіть для себе не може, вчинив це спонтанно. Просив суворо його не карати. Окрім того, обвинувачений вказав, що усвідомлює наслідки своїх дій, до вчиненого ставиться негативно та такої поведінки в подальшому не повторить. Зазначив, що останній рік він хворіє, має гангрену на нозі, важко пересувається, проте підтверджуючих це медичних документів не має.

Потерпіла ОСОБА_9 , повідомлена про місце, дату та час розгляду справи належним чином, в судове засідання не з?явилась. 22.06.2023 звернулась до суду із заявою, в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Судом, з урахуванням думки прокурора, позиції обвинуваченого щодо повного визнання ним винуватості, визнано можливим з`ясування всіх обставин, що підлягають доказуванню, без участі потерпілої, а тому наявними підстави відповідно до ст. 325 КПК України для проведення судового розгляду у її відсутність.

З урахуванням визнання обвинуваченим винуватості, прокурором запропоновано порядок дослідження доказів у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. Висловлюючи позицію в судових дебатах, прокурор вказав, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні. Прокурор просив визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважав недоцільним у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України досліджувати інші докази стосовно фактичних обставин вчиненого ним діяння. Розуміє, що в такому випадку буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Судом встановлено, що обвинувачений та прокурор не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, з урахуванням чого суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, визнав можливим і доцільним провести судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, провівши допит обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують його особу, зокрема стосуються попереднього притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, з метою визначення вірної кваліфікації діяння, та визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Оцінюючи питання повторності кримінальних правопорушень, суд виходить з положень ч. 4 ст. 32 КК України, відповідно до якої повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Як вбачається з наданої прокурором довідки №, судимість ОСОБА_8 погашена в порядку ст. 89 КК України.

Зокрема, у рамках кримінального провадження №0001101 ОСОБА_8 15.05.2013 засуджено вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з іспитовим строком 1 рік. 15.02.2023 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання по закінченню іспитового строку.

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються, особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання;

Отже, судимість ОСОБА_8 за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.05.2013 в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України погашена.

У рамках кримінального провадження №0001249 обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України 31.03.2021 направлено до суду, натомість жодних даних щодо прийняття відповідного судового рішення прокурором у судовому засіданні не надано та ЄДРСР не містить, що виключає кваліфікацію дій обвинуваченого як таких, що вчинені повторно.

Згідно висновку Об`єднаної палати Верховного суду від 14.09.2020 у справі №591/4366/18 http://reyestr.court.gov.ua/Review/91702523, сам факт вчинення злочину не вперше утворює повторність без постановлення обвинувального вироку суду стосовно особи лише у випадку, коли такий факт розслідується органом досудового слідства чи розглядається судом з іншим епізодом тотожного або однорідного злочину в одному кримінальному провадженні. Тобто лише за умов, коли суд безпосередньо досліджує докази та у вироку встановить доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому. Оскільки доведеність чи недоведеність вини у першому епізоді встановлюється судом і лише одночасний розгляд судом в одному кримінальному провадженні першого епізоду, що утворює повторність, і наступного, який кваліфікується як повторний.

Отже, лише за таких обставин, така форма множинності злочинів, як повторність, за відсутності обвинувального вироку суду стосовно особи за раніше вчинений злочин, якщо такі епізоди розглядаються судом в одному кримінальному провадженні, узгоджується з положеннями ст. 62 Конституції України та відповідає принципу non bis in idem.

З урахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості, у випадку, коли щодо особи органом досудового розслідування розслідуються чи судом розглядаються різні кримінальні провадження, одне з яких - стосовно першого однорідного чи тотожного злочину, існують підстави для кваліфікації наступного епізоду з урахуванням повторності, за відсутності обвинувального вироку суду; наявність іншого кримінального провадження стосовно особи, у тому числі на стадії його судового розгляду, не є правовою підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації подальших чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується, за ознакою «повторність».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженню підлягає доказуванню, зокрема, обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 11 ст. 92 КПК України, обо`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Прокурор доказів постановлення у кримінальному провадженні №0001249 обвинувального вироку суду щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України не надав, тобто наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого в даному провадженні за ч. 2 ст. 185 КК України не довів.

Отже, враховуючи викладену позицію, оскільки інкриміновані ОСОБА_8 епізоди протиправної діяльності за ст. 185 КК України здійснюються в різних кримінальних провадженнях, вирок суду у кримінальному провадженні №0001249 за ч. 2 ст. 185 КК України не постановлено, доказів постановлення такого вироку прокурором не надано, підстави для кваліфікації дій ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні за ознакою повторності відсутні.

Як визначено частиною 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі викладеного суд виключає зі змісту обвинувачення посилання на кваліфікуючу ознаку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення - повторність.

З урахуванням наведеного, оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та його дії за встановлених судом обставин кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (у відповідності до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України - є тяжким злочином), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

В якості обставин, що характеризують особу ОСОБА_8 , суд враховує, що він в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим (отже всі наслідки його попередніх судимостей не можуть бути враховані для кваліфікації діяння, характеристики особи тощо, він потребує поводження як із несудимою особою), офіційно не працює, має постійне місце проживання, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

Також при призначенні покарання судом враховано, що обвинувачений добровільно відшкодував завдану потерпілій матеріальну шкоду шляхом повернення викраденого майна.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Також враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, предмет посягання, повернення всього викраденого майна потерпілій, тобто фактичну відсутність на час постановлення вироку спричиненої потерпілій майнової шкоди, критичне ставлення обвинуваченого до скоєного, відсутності претензій у потерпілої, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, а тому наявними підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на період іспитового строку обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, що на переконання суду, буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого злочину та особою винного.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи № 1366/23 від 04.04.2023 у сумі 220 грн. - покласти на ОСОБА_8 ..

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

З урахуванням звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, його процесуальної поведінки протягом досудового розслідування та судового розгляду, суд вважає відсутніми підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили.

Керуючись ст. ст. 100, 371, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

На період іспитового строку відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань з пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 8 Pro 128 GB, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , шкіряний чохол для телефону синього кольору у формі книжки, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий органом № 7117 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , видана на ім`я ОСОБА_10 та дисконтна картка «NOVUS» серійний № НОМЕР_5 , що передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 - залишити у власника.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи № 1366/23 від 04.04.2023 у сумі 220 грн. - стягнути на користь держави зі ОСОБА_8 .

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід до ОСОБА_8 не застосовувати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі неподання на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Копію вироку вручити учасникам кримінального провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1