Номер провадження: 11-кп/813/1688/24
Справа № 504/2329/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 14.06.2023 у к/п №0000034 від 14.06.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.

Скасований арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Комінтернівського райсуду Одеської обл. від 15.05.2023 та вирішено питання стосовно долі речових доказів і процесуальних витрат.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 06.05.2023 о 15 год., рухаючись по АДРЕСА_2 , він в траві знайшов прозорий, поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною біло-жовтого кольору, ззовні схожу на «PVP». В цей момент у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин для власного вживання, без мети збуту.

З метою реалізації свого протиправного умислу, направленого на незаконне придбання та зберігання для власного вживання без мети збуту психотропної речовини, ОСОБА_7 підібрав прозорий, поліетиленовий пакет з застібкою, в якому знаходилась порошкоподібна речовина біло-жовтого кольору таким чином, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, яку поклав до кишені своїх штанів та став зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.

06.05.2023 в ході проведення огляду місця події у ОСОБА_7 виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з застібкою, в якому знаходилась порошкоподібна речовина біло-жовтого кольору, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), маса якої складає 0,4880 г, в перерахунку на основу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи правильність кваліфікації його дій та доведеність вини вважає, що судом було допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальності з таких підстав:

- ч. 4 ст. 309 КК України перебачено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України. Водночас, в період з 21.06.2023 по 18.09.2023 він проходив курс психо-соціальної реабілітації та повністю вилікувався від наркотичної залежності.

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду від 14.06.2023, звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду призначене на 07.08.2024 не з`явився, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду. Водночас, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 просив апеляційний суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням неявки обвинуваченого ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, з`ясувавши при цьому думку прокурора ОСОБА_6 , вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити без його участі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає не в повному обсязі з огляду на наступне.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для їх перегляду та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Що стосується доводів сторони захисту відносно суворості призначеного покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією відповідної статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом 1-ої інстанції були враховані усі обставини справи, взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про його особу, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжує покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України судом не встановлено

Враховуючи усі наведені обставини та дані про особу винного, суд призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, яке за своїм розміром є мінімальним, передбаченим санкцією статті, за якою його засуджено, а отже - призначене покарання є законним, справедливим, відповідає тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Що стосується твердження ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування судом положень ч. 4 ст. 309 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження, оскільки він добровільно звернувся до лікувального закладу пройшов курс лікування та повністю вилікувався від наркотичної залежності, то вони на увагу не заслуговують з таких підстав.

Положеннями ч. 4 ст. 309 КК України передбачено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

Вирішуючи питання про таке звільнення, суду необхідно з`ясувати чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено, і чи дійсно ставить за мету вилікуватися, а не ухилитися в такий спосіб від відповідальності за вчинений злочин.

З дослідженої в судовому засіданні та наданої ОСОБА_7 у підтвердження своїх доводів довідки керівника ГС «Міжнародна антинаркотична асоціація» ОСОБА_8 від 15.03.2024 за № 43/161 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 в період з 21.06.2023 по 18.09.2023 проходив курс психо-соціальної реабілітації у реабілітаційному центрі Одеської філії ГС «Міжнародна антинаркотична асоціація», за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 126).

Отже, ОСОБА_7 звернувся за медичною допомогою після ухвалення щодо нього вироку, а саме 14.06.2023, що на думку, колегії суддів свідчить, про те, що він ставив за основну мету не вилікуватися від наркозалежності, а ухилитися від відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у передбаченому ч. 4 ст. 309 КК України порядку відсутні.

Такий висновок колегії суддів узгоджується із правою позицією, викладеною в постанові колегією суддів Другої судової палати ККС у складі ВС від 13.02.2020 по справі № 242/176/18 (провадження № 51-1751км19).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу ОСОБА_7 , що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палата ККС у складі ВС від 29.11.2021 по справі № 357/11205/19 (провадження № 51-2776 кмо21), яка, на його думку підлягає врахуванню під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності у випадку, передбаченому ч. 4 ст. 309 КК України, дійсно підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку є добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію, та розпочате нею лікування від наркоманії. Однак, добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні.

Аналіз наведеного висновку суду касаційної інстанції в сукупності з дослідженими судом апеляційної інстанції доказами дає підстави вважати, що звернення ОСОБА_7 до лікувального закладу після ухвалення судом першої інстанції рішення у кримінальному провадженні не є добровільним, а тому таке звернення відповідно не може бути підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадку, передбаченому ч. 4 ст. 309 КК України.

Відповідно до п. 1) ч.1 ст. 407 КПК України за насідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції апеляційний суд має право залишити або ухвалу суду без змін.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та як наслідок задоволення його апеляційної скарги і зміни або скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 14.06.2023, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4