н/п 1-кс/766/6184/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановила:

Слідчий у кримінальному провадженні звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування ОСОБА_4 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Обґрунтування клопотання:

Слідчим відділенням Відділення поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000043 від 12.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2023, солдата ОСОБА_4 , призначено на посаду стрільця 1 відділення 2 патрульного взводу патрульної роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків військової частини НОМЕР_2 та поставлено на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.12.2023 № 377 солдату ОСОБА_4 була надана частина щорічної основної відпустки з 13.12.2023 по 29.12.2023, по завершенні якої, а саме: 29.12.2023 солдат ОСОБА_4 зобов`язаний був прибути на службу до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 , та приступити до несення обов`язків військової служби. Так, 13.12.2023 солдат ОСОБА_4 вибув із військової частини та проводив час на власний розсуд, перебуваючи у АДРЕСА_2 . В подальшому, солдат ОСОБА_4 вирішив тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, мотивуючи свої дії особистими обставинами, не пов`язаними із проходженням військової служби.

Солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, будучи 1 зобов`язаним після закінчення відпустки, а саме: 29 грудня 2023 року, прибути до військової частини НОМЕР_2 та приступити до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до вказаної військової частини, яка дислокується у АДРЕСА_1 , та ухилявся від проходження служби до 30 липня 2023 року.

В подальшому, 30 липня 2024 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно, з власної ініціативи прибув із зізнанням у відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області із щирим каяттям у скоєному злочині і таким чином повідомив правоохоронний орган про себе, чим припинив вчиняти злочин.

Таким чином, в період з 29 грудня 2023 року по 30 липня 2024 року солдат ОСОБА_4 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, солдат ОСОБА_4 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військовій службі, до військової частини не надавав.

За викладених вище обставин, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, 06.08.2024 року на підставі п. 3 ч.1 ст. 276, ч.1 ст. 278 КПК України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велетенське Херсонського району Херсонської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, військовослужбовця військової строкової служби, стрільця 1 відділення 2 патрульного взводу патрульної роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Західного ОТО, солдата, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри у вчинення кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: матеріалами службового розслідування; показаннями свідка ОСОБА_7 ; показаннями свідка ОСОБА_8 ; показання свідка ОСОБА_9 ; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

З метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, першим ризиком, передбаченим п. 1 ст. 177 КПК України є ризик переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що у зв`язку із повідомленням йому про підозру у вчиненні умисного тяжкого злочину, у подальшому, його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою певні негативні наслідки у вигляді санкції, передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України, може умисно ухиляється від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховатись від органів досудового розслідування та суду, може зникнути з місця постійного мешкання до іншої місцевості, країни, у зв`язку з чим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати підозрюваного та, як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності. Отже, існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у такий спосіб може та буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджаючи таким чином встановленню істини по справі. Крім того, ОСОБА_4 вчинив умисний злочин пов`язаний з ухиленням від військової служби та протягом 7 (семи) місяців переховувався від органів військового правопорядку та правоохоронних органів, тому існує реальний ризик того, що ОСОБА_10 з огляду на суворість передбаченого покарання буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Другим ризиком, передбаченим п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, є ризик незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.

Свідки кримінального правопорушення проходили військову службу разом з ОСОБА_4 та останній особисто з ними знайомий, що вказує на те, що залишаючись на волі, матиме змогу незаконно впливати на свідків, з якими він проходить військову службу. Тобто, перебуваючи на волі ОСОБА_4 може узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, у тому числі, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході судового розгляду, у тому числі за допомогою засобів зв`язку, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. Вказаний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Третім ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зокрема, у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу.

Четвертим ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, дії підозрюваного під час вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, свідчать про наявність ризику продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, ухилятися від проходження військової служби, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 407 Кримінального кодексу України, тому на думку сторони обвинувачення підстав для визначення розміру застави не має.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що обрання домашнього арешту до військовослужбовця протирічить порядку проходження військової служби, і командування військової частини наразі виконує завдання з захисту суверенітету та територіальної цілісності України, і немає змоги і повноважень здійснення нагляду за дотриманням вимог запобіжного заходу вигляді домашнього арешту.

Відтак, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Необхідність у допиті свідків під час судового розгляду щодо запобіжного заходу відсутня.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, характер, обставини вчинення та суспільну небезпеку злочину, а також те, що підозрюваний перебуваючи на волі, переховується від органів військового управління, органів досудового розслідування та суду, продовжує злочинну діяльність, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування більш м`якого запобіжного заходу є не можливим з об`єктивних причин.

Доводи сторін у судовому засіданні:

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити за підставами, викладеними у клопотанні.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання. На обґрунтування своїх заперечень послалася на те, що прокурором не надано жодних доказів існування ризиків, зазначених у клопотанні. Зазначила, що переховуватися від слідства або суду у підозрюваного немає жодних намірів. Він самостійно з`явився до правоохоронних органів із щирим каяттям за вчинене правопорушення, він знав, що йому загрожує покарання і можливе обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак все одно з`явився. Також повідомила, що її підзахисний має намір продовжити службу в лавах ЗСУ, жодних процесуальних обов`язків не порушував. Самовільно військову частину не залишав, відбув у відпустку, яку йому надали вперше за два роки його служби, приїхав додому у АДРЕСА_5 , де і перебував постійно, нікуди не тікаючи до моменту пред`явлення йому повідомлення про підозру. Зазначила, що стороною обвинувачення не надано жодного факту чи обставини, які б свідчили про вчинення її підзахисним тиску на свідків, а можливе вчинення ним або продовження вчинення пред`явленого правопорушення є лише припущенням, без обґрунтування доказами. Просила суд відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрюваний підтримав все зазначене адвокатом, а також пояснив, що у 2021 році був призваний на строкову військову службу, яку проходив у Вінницькій області. З початком російської агресії у 2022 році перебував на захисті держави, брав участь у захисті Києва та Київської області. Оскільки, в подальшому військові строкової служби не могли залучатися до військових дій, але і не підлягали звільненню зі служби, він був переведений в іншу військову частині для подальшого проходження служби. Повідомив, що був дуже обурений несправедливим розподілом обов`язків між солдатами під час проходження служби, розподілом відпусток між військовими, оскільки відпустку, в яку він пішов на 15 днів, йому вперше надали за весь час служби. Дисциплінарних стягнень за час служби він не мав. Звертався із рапортом про переведення його для служби до іншої частини, в чому було відмовлено. Мав намір продовжити службу за контрактом, але також відмовили, мотивуючи відсутністю вакансій за контрактом. В який спосіб можна потрапити для проходження військової служби в іншому підрозділі у військовій частині ніхто не роз`яснював. Просив суд застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Мотивація суду:

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді триманні під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею встановлено, що cлідчим відділенням Відділення поліції №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000043 від 12.02.2024 за підозрою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини правопорушення викладені у клопотанні.

06.08.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді підстави дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними досудовим розслідуванням доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри на даному етапі досудового розслідування у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Щодо ризиків, то прокурором зазначено про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ст.177 КПК України, слідчий суддя вважає зазначити наступне.

Вимоги до клопотання про застосування запобіжних заходів визначені ст.184 КПК України. Згідно вимог вказаної норми КПК України клопотання повинно містити короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа. А основну частину клопотання має містити посилання на один або кілька ризиків та виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, визначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Тобто слідчий, прокурор повинні викладати фактичні обставини і на підставі цих фактичних обставин робити висновок про наявність певного ризику.

В порушення зазначених вимог КПК України основну частину клопотання (кілька сторінок) складає виклад обставин кримінального правопорушення, цитування статей Конституції, значної кількості статей Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статі КПК України (ч.1 ст.176), яка визначає за яких умов слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу.

Щодо обґрунтування ризиків, то слідчий з прокурором обмежилися кількома абзацами цитуванням статей КПК України, які визначають поняття ризиків, та загальними фразами без посилання на жоден конкретний факт чи обставину із життя підозрюваного, які б вказували на реальне існування такого ризику.

Щодо недопустимості такого формального підходу до обґрунтування ризиків звертав увагу у своїх рішеннях Європейський суд.

Так, у справі «Нінеску проти Республіки Молдова» (Ninescu v. the Republic of Moldova) (заява № 47306/07, рішення від 15.07.2014 року, остаточне рішення від 15.11.2014) Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що «для виправдання позбавлення заявника свободи національні суди навели безліч підстав, велика частина з яких полягає в перефразуванні підстав застосування запобіжних заходів, передбачених КПК, не пояснивши, як вони можуть бути застосовані до заявника» (п.67).

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди, але цього недостатньо для обрання запобіжного заходу. Якщо про ризик переховування заявлено слідчим, суд має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним негативних дій.

Так, ризик переховування обґрунтований тяжкістю покарання. Суворість покарання є однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

У клопотанні зазначається, що підозрюваний «з огляду на суворість передбаченого покарання буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду». Тобто, ризик втечі обґрунтовується не якимись фактичними обставинами, а фактом вчинення кримінального правопорушення. Із твердження прокурора слідує, що, оскільки вчинив військовий злочин, то може і ухилятися. Крім того, у клопотанні зазначається, що підозрюваний «може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховатись від органів досудового розслідування та суду, може зникнути з місця постійного мешкання до іншої місцевості, країни, у зв`язку з чим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати підозрюваного та, як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності». Зазначені твердження не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, зважаючи на те, що ОСОБА_4 є військовозобов`язаним та відноситься до категорії чоловіків віком з 18 до 65, яким чинним законодавством заборонено перетинати кордон України, тому незрозуміло яким чином він має «зникнути до іншої країни». Крім того, згідно наданих підозрюваним та захисником пояснень, чого не заперечив і сам прокурор, ОСОБА_4 під час відпустки повернувся додому у с. Велетенське, де перебував весь час, у тому числі до вручення йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується. Конкретних обставин або дій підозрюваного, які б свідчили про його ухилення від слідства, слідчому судді не надано. Інших обставин на підтвердження ризику втечі прокурором також не було зазначено. ОСОБА_4 не з`являвся до військової частини понад півроку, у лютому 2024 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення, але протягом такого тривалого часу не було вчинено жодних дій для встановлення місця перебування ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи ризик втечі слідчий зазначає, що ухиляння від слідства може перешкоджати встановленню істини у справі. Частина 1 ст.177 КПК України не містить такого ризику, а КПК України взагалі не містить такого поняття як «істина у справі».

На переконання слідчого судді найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58.

Слідчий суддя вважає, що ризик переховування від слідства та суду є маловірогідним. На відсутність такого ризику вказують обставини життя підозрюваного до мобілізації, його поведінка після вчинення кримінального правопорушення, поясненнями у судовому засіданні. Подія злочину мала місце 29 грудня 2023 року, про підозру було повідомлено 06 серпня 2024 року (через сім місяців). Підозрюваний розумів, що йому може бути пред`явлена підозра, мав достатньо часу для втечі чи її організації, але за такий тривалий час не вчинив жодного вчинку, який би свідчий про намір втечі.

Підозрюваний був мобілізований, під час мобілізації від проходження військової служби не відмовлявся, має сім`ю батьків. Іншого житла, крім житла батьків, немає. Вкрай сумнівним є те, що за такої поведінки, наявності сім`ї, підозрюваний буде переховуватися від слідства. Поведінка підозрюваного в суді також не свідчить про такі наміри.

Прокурором жодним чином не було зазначено де може переховуватися підозрюваний, чи є в нього матеріальні ресурси для цього, що є необхідним для організації переховування.

Щодо ризику впливу на свідків, то вказаний ризик прокурором не обґрунтований і в судовому засіданні даний ризик не знайшов свого підтвердження. Прокурор у клопотанні узагальнено формально зазначив, що «свідки кримінального правопорушення проходили військову службу разом з ОСОБА_4 та останній особисто з ними знайомий, що вказує на те, що залишаючись на волі, матиме змогу незаконно впливати на свідків, з якими він проходить військову службу». Але при цьому прокурор не зазначив на кого конкретно із свідків може впливати підозрюваний, в чому цей вплив може полягати та які наслідки це матиме для кримінального провадження. На переконання слідчого судді освітній рівень підозрюваного, відсутність знань в галузі права не надає йому можливості орієнтуватися у змісті показань свідків, значимості їх показань, а відповідно і тиску з метою якось змінити ці покази, щоб вони перестали бути доказами у кримінальному провадженні. Крім того, свідки у справі є військовослужбовцями, які знають що таке відповідальність та обов`язок, дуже сумнівно, щоб вони могли змінити свої показання на користь підозрюваного, зважаючи також на те, що тривалий час підозрюваний не перебував у військовій частині, де проходив службу разом із свідками, та продовження із свідками служби також є маловірогідним. За вказаних обставин незрозуміло яким чином підозрюваний буде впливати на свідків. Факт неприбуття ОСОБА_4 до військової частини зафіксований письмовими доказами і визнається самим підозрюваним.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то у клопотанні він дуже узагальнено обґрунтовується тим, що підозрюваний може перешкоджати «шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні». Прокурором не зазначено які дії підозрюваного свідчать про можливе невиконання обов`язків покладених на ОСОБА_4 як на підозрюваного, невиконання конкретно яких обов`язків може призвести до перешкоджання кримінальному провадженню, у чому воно полягає таке перешкоджання.

Ризик вчинення іншого правопорушення не обґрунтований, оскільки підозрюваний раніше не судимий, і поведінка підозрюваного протягом тривалого періоду життя не вказує на його схильність до вчинення злочинів.

У клопотанні зазначено, що «дії підозрюваного під час вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, свідчать про наявність ризику продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у якому він підозрюється, ухилятися від проходження військової служби, а також вчинити інше кримінальне правопорушення». Прокурором дуже розпливчато обґрунтовано вказаний ризик, не вказано які саме дії підозрюваного можуть свідчити про продовження ним вчиняти кримінальне правопорушення, зважаючи на його добровільне зізнання у скоєному.

Частиною 8 статті 186 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу не те, що запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи. Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій країні, де панує верховенство права.

Ідеться про такі базові принципи: презумпція невинуватості; презумпція свободи; імператив поваги до людської гідності.

Презумпція невинуватості гарантує, що кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Конституційний суд України зазначає, що метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, від будь-яких форм осуду публічної влади, доки вину не буде доведено (Рішення від 8 червня 2022 року 3-р(ІІ)/2022).

Європейський суд роз`яснює, що п. 2 ст. 6 Конвенції забороняє посадовим особам оголошувати людину винною до винесення їй вироку судом. Можна лише інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкривати інформацію про вручення підозри, затримання та зізнання. Але робити це розсудливо та обачно, вибір слів є важливим (Рішення ЄСПЛ від 2 жовтня 2018 року у справі Криволапов проти України).

Отже, до набрання законної сили вироку суду не можна називати людину військовим злочинцем, така людина є особою, яка підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого під час воєнного стану.

Презумпція свободи гарантує кожному свободу та особисту недоторканність (ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції).

Базові висновки стосовно презумпції на користь залишення особи на свободі Європейський суд з прав людини зробив у справах Вітольд Літва проти Польщі та Амбрушкевич проти Польщі. Зокрема, ЄСПЛ зазначає: недостатньо, щоб позбавлення волі лише відповідало нормам національного права, а ще необхідно, щоб з огляду на обставини справи воно було необхідним.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019 вже визнано неконституційним положення ч. 5 ст. 176 КПК щодо безальтернативності запобіжних заходів у злочинах проти національної безпеки України та зазначав, що формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя: «встановлення запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою особам, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні окремих злочинів, не дозволяє слідчому судді, суду зважити всі відповідні ризики та обставини конкретної справи під час призначення запобіжного заходу, а також позбавляє можливості винести вмотивоване судове рішення та надати належне обґрунтування триманню під вартою, що не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини».

Із аналізу ч. 2 ст. 29 Конституції України вбачається, що винятків стосовно підстав застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає. У ст. 64 Основного Закону України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 29 Конституції України. Це свідчить про те, що безальтернативне обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України суперечить Основному Закону України.

В даному випадку тримання підозрюваного під вартою може виглядати як відбування покарання «авансом», тоді як відповідно до Рішення ЄСПЛ Летельє проти Франції(п.51) попереднє ув`язнення не повинно випереджати покарання у вигляді позбавлення волі, і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що при обранні запобіжного заходу за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, альтернативою запобіжному заходу в вигляді тримання під вартою є відмова в обранні запобіжного заходу, якщо не вбачається необхідності позбавляти особу її основоположного права на свободу.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

У суді прокурором не було доведено наявність зазначених ним ризиків, слідчим суддею ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, встановлено не було, а тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.132, 177, 178, 179, 183, 184, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,

постановила:

Відмовити слідчому СВ Відділення поліції № 1 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_6 у задоволенні клопотання про застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1