Справа №949/2013/24
Провадження №1-кс/949/476/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку клопотання заступника начальника СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по матеріалах кримінального провадження №0000344 від 22 жовтня 2024 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вичівка Зарічненського району Рівненської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , із середньою освітою, військовослужбовець військової служби за контрактом в Збройних Силах України, гранатометника першого відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшого солдата, громадянина України, раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , звернувся до суду з клопотанням про застосування підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та утримання його в Рівненському слідчому ізоляторі, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у Збройних Силах України, 21 жовтня 2024 року, близько 17 години 20 хвилин із метою нанесення тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, через перебування батька ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у своєму житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час перебував та проживав ОСОБА_8 , діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому не менше десяти ударів кулаком правої руки в ділянку голови та тулуба, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: травматичного шоку, правобічного пневмотораксу, гострої масивної внутрішньочеревної кровотечі, важкої закритої тупої комбінованої травми грудей та живота, перелому тіла грудини, множинних (двобічних) переломів ребер, з ушкодженнями пристінкової плеври справа, масивними крововиливами в тканину правої легені, розривами вісцеральної плеври справа, масивного розриву правої долі вісцеральної поверхні печінки, масивного крововиливу у ткані тазу, у стінки сечового міхура. Внаслідок отриманих вище травм ОСОБА_8 близько 21 години 45 хвилин 21 жовтня 2024 року помер в будинку за місцем проживання.

Протиправні, умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, на думку слідчого, причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами.

22 жовтня 2024 року о 16-25 год. ОСОБА_5 було затримано в порядку статті 208 КПК України та повідомлено останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

Слідчий зазначає, що з точки зору достатності та взаємозв`язку обставин справи, у даному кримінальному провадженні наявні докази, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно пов`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування, оскільки санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, що може спонукати до втечі; він може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема свідка ОСОБА_9 , який є його рідним братом, а тому на волі ОСОБА_5 може незаконно на нього впливати, із метою зміни показів та покращення свого становища, у зв`язку з чим лише перебування останнього в слідчому ізоляторі унеможливить їх спілкування; також він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на вказані обставини, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного ОСОБА_5 , які зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків передбачених у ст. 177 КПК України, окрім як тримання під вартою, неможливе.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав доводи клопотання, просив його задоволити з мотивів, на які посилається слідчий. Додатково вказав, що підозрюваний обгрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а зазначені ризики є реальними.

Заступник начальника СВ ОСОБА_4 в судовому засіданні також клопотання підтримав та просив його задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що з 2019 року він перебуває на службі у лавах Збройних Сил України. У 2021 році він підписав контракт із Збройними Силами України, а близько року тому, за станом здоров`я, він був переведений для несення служби у РТЦК та СП. Останні чотири роки ОСОБА_5 орендує будинок та фактично проживає в АДРЕСА_2 . Його рідним батьком був ОСОБА_8 , але він був позбавлений відносно нього батьківських прав. Проживав батько у АДРЕСА_1 , де для нього не було харчів та необхідних умов для проживання, а тому близько пів року тому, він забрав батька проживати у свій будинок в АДРЕСА_2 . Весь цей час стосунки між ними були хороші, але коли батько отримував пенсію, то зловживав алкогольними напоями. Особливо це проявлялось коли ОСОБА_5 їхав на 2-3 тижні на службу, адже тоді батько ще більше зловживав алкогольними напоями. Коли ОСОБА_5 приїжджав додому на вихідні та перебував вдома по декілька днів, то слідкував за батьком, не давав батьку пити алкогольні напої та сварив за це його. Під час таких розмов батько обіцяв, що більше не буде вживати алкогольні напої, але як тільки ОСОБА_5 їхав на службу, то він заходив у «запій», а в будинку не прибирав та влаштовував безлад, а також мочився під себе, від чого в будинку був нестерпний запах. 21 жовтня 2024 року, коли ОСОБА_5 приїхав зі служби дододому та зайшов в будинок, то вкотре побачив, що в будинку безлад, а батько лежить на дивані у стані алкогольного сп`яніння, а поряд пляшка з горілкою. Також він помітив, що батько обмочився та він нього було чути неприємний, характерний запах. Вказані обставини викликали у ОСОБА_5 почуття гніву та агресії. Через свій нервовий стан та раптовий порив агресії, він не в повній мірі міг контролював свої дії, а тому неконтрольовано наносив йому удари кулаком в ділянку голови та тулуба. Після побиття, батько сказав, що більше пити не буде. Після того, ОСОБА_5 "гримнув" дверима та пішов до магазину, а коли повернувся, то до батька він не заходив, пішов у свою кімнату спати. Приблизно о 21-й год. батько вийшов з кімнати, і тоді він почув звук, як щось впало на землю. Приблизно через півгодини, коли ОСОБА_5 вийшов з кімнати, то побачив, що батько лежав мертвий на підлозі. Після того ОСОБА_5 викликав працівників поліції та швидку допомогу, не тікаючи нікуди, чекав в будинку їхнього приїзду. Додатково пояснив, що рік тому, через отримане мінно-вибухове порання, він для проходження служби був переведений у РТЦК та СП. В подальшому, за станом здоров`я він мав намір звільнитися з військової служби, та для повторного проходження ВЛК на 22 жовтня 2024 року був записаний в електронну чергу до лікаря травматолога. Вказав, що заподіяння смерті батька він не хотів і на той час, не думав, що це може призвести до таких наслідків. Про вичинене дуже шкоду, щиро кається та готовий понести відповідальність. Просив застосовувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою та запевнив суд, що в разі застосування менш суворого запобіжного заходу, він сумлінно буде виконувати, покладені на нього слідчим суддею обов`язки та наміру ухилятися чи переховуватись від органу досудового розслідування не має.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив обрати підозрюваному менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Також вказав, що за період несення служби у Збройних Силах України ОСОБА_5 неодноразово нагороджувався грамотами, як від органів місцевого самоврядування, так і від Збройних Сил України, що свідчить, що він позитивно характеризується, копії яких просив долучити до матеріалів клопотання (а.с.36-41).

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали клопотання, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слід зважати на те, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом (пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Слідчим суддею встановлено, що старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у Збройних Силах України, 21 жовтня 2024 року, близько 17 години 20 хвилин із метою нанесення тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, через перебування батька ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у своєму житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час перебував та проживав ОСОБА_8 , діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому не менше десяти ударів кулаком правої руки в ділянку голови та тулуба, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: травматичного шоку, правобічного пневмотораксу, гострої масивної внутрішньочеревної кровотечі, важкої закритої тупої комбінованої травми грудей та живота, перелому тіла грудини, множинних (двобічних) переломів ребер, з ушкодженнями пристінкової плеври справа, масивними крововиливами в тканину правої легені, розривами вісцеральної плеври справа, масивного розриву правої долі вісцеральної поверхні печінки, масивного крововиливу у ткані тазу, у стінки сечового міхура. Внаслідок отриманих вище травм ОСОБА_8 близько 21 години 45 хвилин 21 жовтня 2024 року помер в будинку за місцем проживання. По даному факту, 22 жовтня 2024 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000344, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (а.с.7).

Причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, підтверджується вже зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме:

-копією протоколу огляду місця події від 21 жовтня 2024 року (а.с.8-10);

-копією протоколу огляду трупа ОСОБА_8 від 22 жовтня 2024 року (а.с.11-12);

-копіями протоколів оглядів місця події від 22 жовтня 2024 року, під час яких виявлено сліди та речі, що вказують на ознаки кримінального правопорушення (а.с.13, 14);

-копією лікарського свідоцтва про смерть №233 від 22 жовтня 2024 року, відповідно до якого, смерть ОСОБА_8 настала внаслідок травматичного шоку, правобічного пневмотораксу, гострої масивної внутрішньочеревної кровотечі, важкої закритої тупої комбінованої травми грудей та живота, перелому тіла грудини, множинних (двобічних) переломів ребер, з ушкодженнями пристінкової плеври справа, масивними крововиливами в тканину правої легені, розривами вісцеральної плеври справа, масивного розриву правої долі вісцеральної поверхні печінки, масивного крововиливу у ткані тазу, у стінки сечового міхура (а.с.15);

-копією протоколу допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 23 жовтня 2024 року (а.с.17-18);

-копією письмових пояснень ОСОБА_5 від 23 жовтня 2024 року (а.с.19);

-копією протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 23 жовтня 2024 року (а.с.25);

22 жовтня 2024 року о 16-25 год. ОСОБА_5 було затримано в порядку статті 208 КПК України та повідомлено останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України (а.с.20-21, 22-24).

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , а виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в клопотанні, на даному етапі досудового розслідування даного кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя бере до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Разом з тим, обставиною, яка враховується слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, коли підозрюваний намагається вчинити дії, передбачені вимогами ч. 1 ст.177 КПК України.

Слід зауважити, що ризиком, у контексті кримінального провадження, є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23 січня 2012 року №30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, встановлено, що надані слідчим докази доводять обставини, які свідчать про обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Заступником начальника СВ ОСОБА_4 у клопотанні вказується на наявність існування ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Тому, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні цього злочину, останній може переховуватися від органів досудового розслідування, слідчого та прокурора. Крім того, ОСОБА_5 є військовослужбовцем, а тому з метою уникнення покарання, може бути переведений до іншої військової частини, в тому числі відправлений для виконання завдань у зону бойових дій, відтак з метою уникнення покарання, може покинути межі території, як Сарненського району, так і Рівненської області; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки свідок ОСОБА_9 є рідним братом ОСОБА_5 , а тому, перебуваючи на волі ОСОБА_5 , може незаконно на нього впливати, із метою зміни ним показів та покращення свого становища, у зв`язку з чим лише перебування останнього в слідчому ізоляторі унеможливить їх спілкування. До того ж вказує, що ризик незаконного впливу на свідка залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Між тим, чинний КПК України не вимагає надання відповідних доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема й у випадку застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, однак перед слідчим суддею повинна бути доведена наявність реальної можливості здійснити підозрюваним такі дії в майбутньому, в зв`язку з чим, слідчим суддею повинно бути обрано такий запобіжний захід, який в повній мірі буде здатним запобігти можливому прояву означених дій з боку підозрюваного.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що на теперішній час існують ризики, передбачені п.п. 3, 4, ч.1 ст.177 КПК України, незаконно впливати на свідків, а також недоведеність існування ризиків, передбачених п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування і суду.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

В своїх рішеннях ЄСПЛ суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…» (справи «Харченко проти України», «Шалімов проти України»).

Виходячи із аналізу норм права національного законодавства та правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою, як запобіжного заходу, прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Положеннями ч.4 ст.194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

У той же час, при врахуванні тяжкості злочину потрібно враховувати раціональний зміст та ступінь суспільної небезпечності цієї особи, який дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості.

Зазначене також стверджується і рішенням Конституційного суду України від 08 липня 2003 року, зі змісту якого вбачається, що сам по собі факт здійснення, навіть, тяжкого злочину не є беззастережною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

У цьому ключі послідовною та логічною є позиція ЄСПЛ, зокрема у справі «Калашников проти росії», яка зводиться до наступного: наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі тяжкість покарання не може бути виправданням утриманню під вартою.

Отже, застосування суворого запобіжного заходу повинно оцінюватись не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, аби попереднє ув`язнення не виявилось невиправданим.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання та позитивно характеризується, про що свідчить характеристика №257/02, видана 22 жовтня 2024 року, виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, де значиться, що ОСОБА_5 народився в АДРЕСА_1 , але на даний час проживає без реєстрації в орендованому будинку, в АДРЕСА_2 . За час проживання, зарекомендував себе добре. Скарг на нього від жителів не надходило (а.с.27). Він є військовослужбовцем ЗСУ, наявність у нього нагороджувальних грамот, зокрема: у червні 2020 року командиром військової частини Національної гвардії, він був нагороджений грамотою «за старанність, розумову ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків та з нагоди святкування Дня Конституції України» (а.с.36); у березні 2021 року командиром військової частини, був народжений грамотою «за командне місце у конкурсі «кращий розвідний військової частини» (а.с.37); у квітні 2021 року командиром військової частини НОМЕР_1 , був нагороджений грамотою «за старанність, розумову ініціативу, сумлінне виконання службових обов`язків та з нагоди звільнення у запас Збройних Сил України» (а.с.38); у вересні 2021 року командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », був нагороджений грамотою «за сумлінне служіння Батьківщині, виконання своїх службових обов`язків, високий професіоналізм, старанність, розумову ініціативу та з нагоди Дня воєнної розвідки» (а.с.39); у грудні 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 був народжений грамотою «за високі показники у службовій діяльності, сумлінну військову службу, взірцеву дисципліну в умовах правового режиму воєнного стану та з нагоди Дня Збройних Сил України» (а.с.40). Крім того, у 2023 році Зарічненською селищною радою Вараського району Рівненської області, був народжений грамотою «за сумлінне виконання військових обов`язків, вагомий особистий внесок у зміцнення обороноздатності України, мужність, самовідданість, високий професіоналізм та з нагоди Дня захисника і захисниць України» (а.с.39).

Тобто наявність такої кількості відзнак, протягом тривалого періоду несення військової служби, є свідченням того, що ОСОБА_5 старанно та сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків, тим самим, позитивно характеризувався, що спростовує службову характеристику по місцю несення служби за останні три місяці, яка міститься у матеріалах клопотання (а.с.24). Крім того, слідчим суддею враховується, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, він співпрацює зі слідством, повністю визнає свою вину, щиро кається.

Підстави, які наведені в клопотанні заступником начальника СВ ОСОБА_4 , якими обґрунтовується необхідність обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , а не більш м`якого запобіжного заходу, носять імовірний характер, оскільки ні слідчим, а ні прокурором в судовому засіданні, не надано достатніх доказів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, а також не надано жодних доказів, які б підтверджували, що, перебуваючи на волі ОСОБА_5 , буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, як і не надано підтвердження того, що підозрюваний будь-яким чином буде перешкоджати слідству, незаконно впливати на свідків та потерпілих або ж переховуватися.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови). Крім того, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

В своїх рішеннях ЄСПЛ суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…» (справи «Харченко проти України»,«Шалімов проти України»).

Також слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_5 після вчинення інкримінованого злочину не втік з місця злочину, викликав швидку допомогу та залишився чекати на місці події приїзду працівників поліції. Вказане дає підстави дійти висновку, що останній мав достатньо часу та реальну можливість здійснити переховування від правоохоронних органів, натомість не зробив цього та в подальшому надавав пояснення про обставини події, які мали місце 21 жовтня 2024 року. Така поведінка підозрюваного свідчить про те, що посилання слідчого на ризик переховування від органу досудового розслідування на даний час відсутній. Дані про те, що останній схильний до антисоціальної поведінки також відсутні.

За змістом положень частини першої та другої статті 181КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, на переконання слідчого судді, з урахуванням положень ч.1 ст.178 КПК України, а саме вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного в їх сукупності, який свою вину у вчиненні злочину визнає, щиро кається, співпрацює зі слідством, встановленим під час судового розгляду ризикам, передбаченим п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України, на даному етапі кримінального провадження можливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК України обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленим ризикам.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про можливість застосування відносно ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, який, на думку слідчого судді, забезпечить належну подальшу його процесуальну поведінку.

До того ж, у випадку недотримання підозрюваним ОСОБА_5 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, слідчий суддя; -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання заступника начальника СВ ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , по матеріалах кримінального провадження №0000344 від 22 жовтня 2024 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задоволити частково.

Обрати підозрюванму ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 на два місяці до 22 грудня 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

1) Прибувати за викликом до слідчого і прокурора із встановленою ними періодичністю;

2) Не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора;

3) Повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання та/або місця роботи;

4) Утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) Здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 22 грудня 2024 року.

Ухвалу про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання Відділенню поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено о 15-30 год. 28 жовтня 2024 року.

Слідчий суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Слідчий суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1