Провадження №1-кп/303/504/24
Справа №303/5955/24
вирок

Іменем України

19 серпня 2024 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачеві кримінальне провадження №0000755 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, громадянина України,

- обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення за частиною 1 статті 263 КК України,-

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора Климюк С.

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2024 року до суду звернувся прокурор з обвинувальним актом, затвердженим в порядку статті 291 КПК України, щодо якого ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

Із матеріалів кримінального провадження, встановлено що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у невстановлений слідством день у другій половині лютого на початку березня 2024 року не пізніше 03 березня 2024 року, знаходячись у невстановленому населеному пункті на території Запорізької області під час проходження військової служби, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, придбав шляхом винайдення: запал до гранати типу VRT JVA 1634, корпус гранати типу М50 з частковим маркуванням о11500020, які у конструктивному поєднанні являють собою осколкову гранату М/50, яка відноситься до боєприпасів; запал до гранати УЗРГМ з маркуванням 386-П- 58-65 корпус гранати типу Ф-1 з маркуванням 107 7-77Т які у конструктивному поєднанні являють собою ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до боєприпасів; 30 патронів центрального бою, калібру 5,45x39мм, спорядженими трасуючими кулями (7ТЗМ), призначеними до стрільби із відповідної нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45x39мм, і почав носити бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Надалі, у першій половині березня 2024 року, ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що вищезазначені предмети являються бойовими припасами, не повідомив керівництво військової частини, органи військового управління та поліцію про вказаний факт перемістив запал до гранати типу VRT JVA 1634, корпус гранати типу М50 з частковим маркуванням о11500020, які у конструктивному поєднанні являють собою осколкову гранату М/50, яка відноситься до боєприпасів; запал до гранати УЗРГМ з маркуванням 386-П-58-65 корпус гранати типу Ф-1 з маркуванням 107 7-77Т які у конструктивному поєднанні являють собою ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до боєприпасів; 30(тридцять) патронів центрального бою, калібру 5,45х39мм, спорядженими трасуючими кулями (7ТЗМ) призначеними до стрільби із відповідної нарізної вогнепальної зброї калібру за допомогою транспортного засобу до міста Мукачево Закарпатської області.

У подальшому, у не встановлений час, але не пізніше 09 червня 2024 року, ОСОБА_3 , перебуваючи у домоволодінні в АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, почав зберігати за місцем проживання 30 (тридцять) бойових патронів центрального бою, калібру 5,45х39мм, спорядженими трасуючими кулями (7ТЗМ), призначеними для стрільби із відповідної нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45х39мм, які в подальшому у період часу з 01 години 01 хвилин по 02 годину 00 хвилин, 10 червня 2024 року за вищевказаною адресою було виявлено та вилучено під час проведення огляду місця події під час проведення місця події.

Окрім цього, 09 червня 2024 року о 21 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи поза службою рухаючись по АДРЕСА_2 на транспортному засобу скутер марки «Вайпер», без наявних державних номерних знаків, був зупинений екіпажем УПП «Жасмін 209» маючи досвід поводження із бойовими припасами та вибуховими речовинами, знаючи вимоги законодавства України про те, що наступні відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, незаконно вчинив дії по переміщенню безпосередньо при собі, тобто носив запал до гранати типу VRT JVA 1634 корпус гранати типу М50 з частковим маркуванням о11500020, які у конструктивному поєднанні являють собою осколкову гранату М/50, яка відноситься до боєприпасів; запал до гранати УЗРГМ з маркуванням 386-П-58-65 корпус гранати типу Ф-1 з маркуванням 107 7-77Т які у конструктивному поєднанні являють собою ручну осколкову гранату Ф-1 яка відноситься до боєприпасів.

Такі дії, ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 1 статті 263 КК України, як носіння, придбання, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

19 серпня 2024 року сторонами була укладена угода про визнання винуватості відповідно до якої ОСОБА_3 повністю визнав себе винним і сторони дійшли згоди щодо призначення йому покарання за частиною 1 статті 263 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі, із застосуванням статті 75,76 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши що така угода відповідає положенням статей 468-471 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості, підтвердивши, що така угода відповідає положенням статті 468-471 КПК України.

Суд вважає необхідним затвердити умови угоди і ухвалити вирок на підставі такої угоди відповідно до положення статті 475 КПК України з наступних мотивів.

Матеріали кримінального провадження, надані стороною обвинувачення, свідчать про наявність події злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 і що в його діях, є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_3 стороною обвинувачення, визначена правильно.

Згідно положень статті 12 КК України, злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, відноситься до категорії тяжких злочинів. Угода, сторонами укладена до призначення судового розгляду, про що заявлено до початку судового розгляду.

Статтею 474 КПК України визначено, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За частиною 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Умови угоди щодо міри кримінального покарання відповідають положенням санкцій передбачених частиною 1 статті 263 КК України, а застосування до ОСОБА_3 покарання у виді позбавленні волі зі застосуванням статей 75,76 КК України допускається, і таке покарання, відповідає обставинам справи і даним про особу обвинуваченого.

Крім того, угода про визнання винуватості укладена добровільно і відсутні підстави, передбачені частиною 7 статті 474 КПК України, які б суд міг використати для відмови в затвердженні такої угоди.

Укладання угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам КПК України, інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Також судом встановлено, що обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені статтею 473 КПК України.

Зазначене узгоджується із положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27 лютого 1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, раніше не судимий, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, приймав участю у бойових діях, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання в межах санкції статті.

Слід зазначити, що встановлені судом обставини можуть бути підставами для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, так як не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини та свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Таким чином, виходячи з обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне ухвалити в даному провадженні вирок згідно положень угоди визнання винуватості та призначити ОСОБА_3 , узгоджену сторонами угоди, міру покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, із застосуванням статті 76 КК України

Слід зазначити, що встановлені судом обставини можуть бути підставами для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, так як не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою та критичним ставленням до вчиненого, усвідомлення своєї провини та свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Долю речових доказів вирішити порядку статті 100 КПК України.

Судові витрати в порядку статті 124 КПК України стягнути з обвинуваченого.

На підставі статті 174 КПК України арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 19 червня 2024 року слід скасувати.

Суд вважає за необхідне припинити дію запобіжного заходу у виді застави в розмірі 90840 гривень, який застосовано на підставі ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 11 червня 2024 року.

Слід зазначити, що порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року №5 передбачений і порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених КПК України.

Відповідно до частини 11 статті 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого, судом не встановлено, внесена заставодавцем застава підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст.374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 серпня 2024 року між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000755.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

ОСОБА_3 призначити покарання за частиною 1 статті 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1(один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на орган пробації за місцем його проживання (служби).

Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ), на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз (на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , Код , одержувач: ГУК у Закарпатській області/Ужгородська ТГ/24060300, призначення платежу «за проведення експертизи») в розмірі 10601 (десять тисяч шістсот одну) гривню 36 копійок.

Речовий доказ: запал до гранати типу VRT JVA 1634, корпус гранати типу М50 з частковим маркуванням о11500020; запал до гранати УЗРГМ з маркуванням 386-П-58-65 корпус гранати типу Ф-1 з маркуванням 107 7-77Т; 30 (тридцять) бойових патронів центрального бою, калібру 5,45х39мм, спорядженими трасуючими кулями (7ТЗМ),призначеними для стрільби із відповідної нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45х39мм, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області - знищити.

Речовий доказ: скутер «Вайпер» біло-червоного кольору без номерних знаків, акумулятор чорного кольору з маркуванням «Voltman Premium Quality EVB 12 vt 750A78AX», що знаходяться на зберіганні на спецмайданчику Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області повернути власнику.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 19 червня 2024 року на вилучені в ході огляду місця події речі скасувати.

Запобіжний захід, стосовно ОСОБА_3 у виді застави - скасувати. Заставу у розмірі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, внесену на підставі ухвали Мукачівського міськарйонного суду від 11 червня 2024 року - повернути заставодавцю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_6