Справа № 214/2061/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002111 від 24.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2024 року захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про відвід експерта ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні.

В обґрунтування заяви захисник вказав на те, що експертом порушено строк проведення експертизи, встановлений п.1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, який не повинен перевищувати 90 днів. Разом з цим, з моменту постановлення судом ухвали і до теперішнього часу минуло більше 150 днів, а експертизу досі не проведено. До того ж, у захисника викликає сумнів кваліфікація експерта, оскільки останній має стаж роботи лише з 04.03.2024 року, що на думку захисника свідчить про недостатність його кваліфікації. Також, захисник звертає увагу, що оскільки Дніпропетровський НДЕКЦ МВС, якому доручено проведення експертизи, де працює експерт ОСОБА_6 , входить до системи правоохоронних органів України, вказана експертна установа не може вважатися неупередженою, а отже, у нього виникають сумніви і в неупередженості самого експерта. На думку захисника, зазначені обставини свідчать про зацікавленість експерта в результатах призначеної судом експертизи, тому він підлягає відводу.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали подану заяву та просили її задовольнити.

Представник цивільного позивача, заперечувала проти задоволення заяви, вважала її необґрунтованою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява захисника не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів за наявності для цього законних підстав.

При цьому, законодавець чітко регламентував у ст.79 КПК України, підстави для відводу експерта.

Відповідно до ст.79 КПК України, зокрема, експерт не має права брати участь у кримінальному провадженні та відводяться за підставами, передбаченими ч.1 ст.77 цього Кодексу, з тим обмеженням, що його попередня участь у цьому кримінальному провадженні, як експерта не може бути підставою для відводу.

Таким чином, положеннями ч.1 ст.77 КПК України встановлені такі підстави для відводу експерта: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Згідно з ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Тобто, заява про відвід має містити посилання на конкретні обставини, що об`єктивно можуть свідчити про упередженість експерта та бути підтвердженими відповідними доказами.

Визначення неупередженості закріплено законодавцем в ст.41 Закону України «Про запобігання корупції» №1700 від 14.10.2014 року, відповідно до якої неупередженість це дії осіб, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої політичні погляди, ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, який має визначатися на підставі особистих переконань та поведінки конкретної особи у конкретній справі, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у особи достатні гарантії для того, щоб виключити будь-яку зацікавленість, що може бути перевірена.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2024 року у вказаному кримінальному провадженні було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу транспортного засобу марки «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_1 , виконання якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру.

Як слідує з матеріалів справи, експертиза, призначена ухвалою суду від 17.04.2024 року, доручена судовому експерту Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_6 .

Так, однією з підстав для заявлення захисником відводу судовому експерту ОСОБА_6 послугувала та обставина, що науково-дослідний інститут, у якому він здійснює свою діяльність, перебуває у підпорядкуванні Міністерства внутрішніх справ України, яке в свою чергу, має зацікавленість у вирішенні поставлених перед експертом питань, оскільки Департамент патрульної поліції у вказаному кримінальному провадженні визнаний цивільним позивачем.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.69 КПК України, не можуть бути експертами особи, які перебувають у службовій або іншій залежності від сторін кримінального провадження або потерпілого.

Згідно з п.19 ч.1 ст.3 КПК України, сторони кримінального провадження з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Як вже зазначалося вище, Департамент патрульної поліції визнаний у вказаному кримінальному провадженні цивільним позивачем, оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди, вчинення якої ставиться ОСОБА_3 у провину, було пошкоджено автомобіль «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є вказаний територіальний орган Національної поліції України.

У відповідності до положень ч.1 ст.61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є, зокрема, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди.

Отже, відповідно до положень п.19 ч.1 ст.3 КПК України, цивільний позивач не відноситься до осіб, які є сторонами кримінального провадження та не є потерпілим, який у кримінальному провадженні має зовсім інший статус, відтак, на думку суду, відсутні будь-які підстави стверджувати про службову залежність між судовим експертом ОСОБА_6 та Департаментом патрульної поліції Національної поліції України чи Міністерством внутрішніх справ України.

Що стосується сумнівів захисника у достатній кваліфікації експерта ОСОБА_6 суд звертає увагу на положення ч.1 ст.69 КПК України, згідно з якими експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про судову експертизу» (далі Закон), судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать, зокрема, експертні служби Міністерства внутрішніх справ України.

Нормами ст.9 Закону встановлено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

До того ж, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 Закону, судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.

Як слідує з картки атестованого експерта, яка була долучена самим же захисником до заяви про відвід, рішенням Експертно-кваліфікаційної комісії МВС України від 04.03.2024 року, ОСОБА_6 присвоєно кваліфікацію судового експерта з проведення транспортно-товарознавчих експертиз, визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (свідоцтво № НОМЕР_2 ).

Тобто, у суду не викликає будь-яких сумнівів кваліфікація судового експерта ОСОБА_6 , оскільки отримана ним з дотриманням всіх зазначених вище вимог Закону, а недостатність досвіду в проведенні експертиз, як на цьому наполягає захисник, жодним чином не може слугувати підставою для скептичного відношення у здатності надання останнім вмотивованого та обґрунтованого висновку

Суд вважає, що наведені в заяві доводи фактично зводяться лише до незгоди захисника з участю саме експерта ОСОБА_6 в проведені призначеної експертизи, припущень про його упередженість і недостатність кваліфікації та намаганням затягнути розумні строки розгляду справи. На думку суду, доводи заяви захисника викладені останнім в результаті помилкового тлумачення норм закону, адже жодних підтверджень їм під час розгляду заяви не встановлено, тому заява захисника ОСОБА_4 про відвід експерта ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.69, 77, 79, 80, 81, 371, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про відвід експерта експертної служби Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра МВС ОСОБА_6 в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0002111 від 24.11.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно і окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 11.11.2024 року.

Суддя ОСОБА_1