Справа № 405/5512/24
провадження № 1-кс/405/2300/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2024 м. Кропивницький

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 підозрюваної ОСОБА_5 та її захисника-адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 червня 2024 року № 0000702 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українці, громадянці України, з повною загальною середньою освітою, незаміжній, не працюючій, не маючій на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, зареєстрованій та проживаючій за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимій,

ВСТАНОВИВ:

старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів,без визначення застави.

В обгрунтування клопотання слідчий вказав, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000702 від 23.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.06.2024 керувала технічно-справним автомобілем «BMW 316» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , в порушення п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), (п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії) взагалі не маючи посвідчення водія будь-якої категорії та достатніх навичок водіння транспортним засобом, рухалася по автомобільній дорозі Н-14 Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв з боку смт Олександрівка у напрямку м. Кропивницький.

Керуючи вищевказаним транспортним засобом, водій ОСОБА_5 проявила власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушила вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…. і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок свого руху.

Під час подальшого руху, на території Олександрівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_5 цілеспрямовано порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, нехтуючи вимогами п.п. 12.6 (ґ) та 12.9 (б) ПДР (п. 12.6 Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 "Початок населеного пункту" дозволяється рух із швидкістю: ґ) … на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год., п. 12.9 Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7 … цих Правил), рухалася автомобільною дорогою за межами населеного пункту зі швидкістю 110 км/год. (показники спідометра автомобіля), яка значно перевищувала максимально дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги (не більше 90 км/год.).

Так, близько о 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 , рухаючись у вищевказаному напрямку, перед початком виконання маневру обгону невстановленого вантажного транспортного засобу, не переконалася у відсутності автомобілів на смузі зустрічного руху, чим грубо порушила вимоги п.п. 1.2, 10.1 та 14.2 (в) ПДР (п. 1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 14.2 Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані), де в цей час в межах своєї смуги зі сторони м. Кропивницький у напрямку смт Олександрівка, рухався автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у подальшому на відстані 3,18 м до краю дороги та 18 км + 750 м автомобільної дороги Н-14 допустила зіткнення.

Таким чином, ОСОБА_5 діючи з протиправною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, значно перевищила дозволену та допустиму швидкість керованого нею автомобіля, при цьому не маючи навиків водіння, без нагальної на те потреби, не пов`язаної із забезпеченням дорожнього руху України, здійснила виїзд на зустрічну смугу руху, розпочавши небезпечний маневр обгону попутного транспортного засобу, чим створила аварійну ситуацію зустрічному транспортному засобу, що у подальшому призвело до їх зіткнення.

Тобто, грубе порушення водієм ОСОБА_5 вищевказаних вимог ПДР перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої:

- пасажир автомобіля «BMW 316», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 29 від 12.07.2024, отримала тілесні ушкодження у вигляді: а) черепно-мозкової травми, у вигляді крововиливів під павутинні оболонки в лобових і скроневих частках по верхнє-боковій з переходом на нижню поверхню; б) закритий перелом задньої дужки першого шийного хребця з підвивихом зуба другого шийного хребця в між хребцевий отвір; в) закритої тупої травми грудної клітки з переломами ребер справа - 1, 2, 3, 4 по біля грудинній, 3 - по переднє-пахвовій лінії, 7 - по задній паховій лінії, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12 - по лопатковій лінії з пошкодженням пристінкової плеври, 1, 2, 3, 4, 5, 6 - по біля хребтовій лінії; зліва - 2, 4 - по середнє-ключичній лінії, 2, 3, 4, 5, 6, 7 - по передній пахвовій лінії, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 - по задній пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври, відрив дуги аорти в місці переходу в грудний відділ, розрив середнього і нижнього бронхів правої легені, забій тканини правої і лівої легені, крововиливи в праву і ліву плевральну порожнини; г) закритої тупої травми черевної порожнини з розривами та забоєм тканини правої та квадратної часток печінки, крововиливів в ворота селезінки, в клітковину правого наднирника та правої нирки, в печінково-шлункову зв`язку, крововиливу в черевну порожнину; відкритого багато уламкового перелому кісток тазу, підголовчатого перелому шийки правої стегнової кістки, багато уламкового перелому правої вертлюжної впадини, масивної рани в правій паховій ділянці з переходом на сідничну складку і бокову поверхню тазу, рани на правій сідниці по задній поверхні; д) закритого перелому правої плечової кістки в нижній третині; е) відкритих переломів в ділянці правого і лівого гомілково-ступневих суглобів по зовнішніх поверхнях з переломами переднього краю суглобових поверхонь правої і лівої великогомілкових кісток; є) садна на правому стегні по зовнішній поверхні, синця в лівій ліктьовій ямці, які утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля.

Вище вказані тілесні ушкодження, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної тупої травми шиї, грудної клітки, живота, тазу, верхніх та нижніх кінцівок з множинними переломами ребер, першого шийного хребця, кісток тазу, правої плечової кістки, шийки правої стегнової кістки, правої і лівої великогомілкових кісток, крововиливів в грудну та черевну порожнини, розриву бронхів правої легені, забою тканини легень, печінки та селезінки, ускладнившись геморагічним та травматичним шоком.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Прокурор та слідча у судовому засіданні підтримали клопотання, просили застосувати підозрюваній запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрювана у судовому засіданні просила застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вину визнала. Вказала, що лікується, виїжджати не планує, заважати слідству не буде.

Потерпіла просила задовольнити клопотання слідчої та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказала, що ОСОБА_10 , яка загинула в дорожньо-транспортній пригоді її мати. Пояснила, що підозрювана на місці дорожньо-транспортної пригоди забрала речі її матері та переміщувала труп матері, вину визнала після отримання повідомлення про підозру.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, слідчої, захисника, підозрюваної та потерпілої, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000702 від 23.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.к. 13 - витяг з ЄРДР від 23.06.2024).

05.08.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.к. 47-48).

За практикою ЄСПЛ розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.к.19-22), протоколом огляду місця події (а.к. 23-24), протоколом допиту свідка (а.к. 32-33, 34-35), висновком експерта (а.к. 40, 41, 42, 44), повідомленням про підозру (а.к.47-48).

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 могла вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, суд приходить до переконання, що враховуючи: характер кримінального правопорушення, його тяжкість, обізнаність підозрюваного про коло свідків у справі, резонанс справи є всі підстави для висновку, що в даному випадку суспільний інтерес перевалює над презумпцією невинуватості і виправдовує такий спосіб втручання в особисту свободу особи, як застосування тримання під вартою.

Крім того, у рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Воляник проти України» від 02 жовтня 2014 року зазначено, що допустимими для взяття й утримання особи під вартою є наявність таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У рішенні у справі «Амбрушкевич проти Польщі» від 04.05.2006 Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у виді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи - переконливими та відповідними.

Перевіряючи доводи прокурора та слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, на даний час існують ризики того, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , є тяжким правопорушенням, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого. У випадку засудження ОСОБА_5 за вчинення злочину, який інкримінується згідно зі статтями 45, 49 КК України, їй може бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року). При розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду». Наведені обставини можуть бути підставою і мотивом для підозрюваної ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, підозрювана ОСОБА_5 може переховуватися шляхом залишення місця свого проживання, маючи при цьому, всі можливості та засоби, в тому числі здійснення виїзду за межі території України у законний спосіб.

Враховуючи чинне законодавство України, а саме ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та «Правила перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 № 57 (у редакції постанови КМУ № 562 від 17.05.2024), підозрювана ОСОБА_5 має законне право перетнути кордон України та покинути межі нашої держави. Крім того, варто врахувати той факт, що під час досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_5 на території Республіки Польщі проживає її мати ОСОБА_11 , що є безумовним підтвердженням того, що підозрювана має всі можливості безперешкодно покинути територію України та перебувати на території іншої держави.

З початку повномасштабного вторгнення Європейський Союз активував Директиву тимчасового захисту, згідно з якою біженці з України мають право на легальне перебування на території ЄС та отримання базових соціальних послуг: охорона здоров`я, освіта та право на працевлаштування. Документ діє до 04 березня 2025 року із можливістю продовження.

Зазначена обставина не виключає можливості у підозрюваної ОСОБА_5 здійснити спробу перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість її розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі наддасть її можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що підозрювана ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Крім того, підозрювана може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Підозрюваній ОСОБА_5 під час вручення клопотання тримання під вартою надані додатки до нього у вигляді копій матеріалів кримінального провадження, у тому числі протоколи допитів свідків, де зазначені їх прізвища та імена, адреси проживання та номера телефонів. Тобто, на стадії досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_5 відомі персональні дані осіб, які надавали викривальні покази щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, які остання, перебуваючи на місці події намагалася приховати та свідомо повідомляла недостовірну інформацію з метою приховування вчиненого нею злочину, при цьому звинувачуючи загиблу особу у ДТП. Також, підозрюваній ОСОБА_5 надані копії висновків експертиз, відповідно у яких міститься інформація про установу, де проводилася експертиза та дані експерта.

Оцінюючи обґрунтованість даного ризику, слідчий суддя виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, то слідчий суддя погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу підозрюваною ОСОБА_5 на свідків в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Також, слідчою клопотанні про продовження запобіжного заходу та прокурором у судовому засіданні з розгляду даного клопотання доведено наявність ризику передбаченого п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підозрювана ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників кримінального провадження, створення інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи той факт, що остання має інформацію про персональні дані свідків, експертів, слідчих та прокурорів, що здійснюють досудове розслідування вказаного кримінального провадження.

Підозрювана ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Крім того, підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність ризику, передбаченого п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КК України.

Разом з тим, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, як того вимагають положення ст. 178 КПК України.

Прокурором та слідчою під час розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри пред`явленої ОСОБА_5 та ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України і його належної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

При цьому слідчий суддя, враховує, що підозрювана 29.03.2024 та 20.05.2024 ОСОБА_5 притягувалася до адміністративної відповідальної, за ч.5 ст. 126 КУпАП, тобто керувала транспортним засобом не маючи відповідних документів на право керування транспортним засобом, однак належні висновки не зробила, оскільки 22.06.2024 керувала транспортним засобом не маючи посвідчення водія будь-якої категорії та достатніх навичок водіння транспортним засобом та перевищувала максимально дозволену та допустиму швидкість руху (110 км/год.).

На даний час наявні достатні підстави вважати, що наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інші, більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт), на переконання слідчого судді не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню підозрюваною процесуальних обов`язків.

Дані обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, відповідно вказують на відсутність підстав для задоволення клопотання сторони захисту щодо застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантій того, що підозрювана, не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваної під вартою.

Щодо посилання підозрюваної на потребу у лікуванні, слідчий суддя відзначає, що медична частина державної установи виконання покарань забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням пояснень прокурора, слідчої, захисника, підозрюваної та потерпілої практики ЄСПЛ, встановлених обставин і характеру вчиненого злочину, зокрема негативного його наслідку яким є смерть людини, що неможливо усунути, враховуючи наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним запобіжним заходом, що забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження, а тому визнає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ПОСТАНОВИВ:

клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто з 16 год. 20 хв. 09.08.2024 до 16 год. 20 хв. 06.10.2024 включно.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту в залі суду негайно.

Строк дії ухвали визначити до 16 год. 20 хв. 06.10.2024.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, підозрюваній, захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1