Справа № 545/4664/24
Провадження № 1-в/545/729/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2024 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полтава подання ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» про приведення вироку суду до вимог діючого законодавства згідно ч.ч.2,3 ст.74 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В :

До Полтавського районного суду Полтавської області надійшло подання ДУ «Божковська виправна колонія (№16)»відносно засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку суду до вимог діючого законодавства згідно ч.ч.2,3 ст.74 КК України у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України, щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX.

Прокурор не заперечував проти задоволення подання.

На адресу суду від засудженого та представника колонії надійшли заяви про розгляд подання без їхньої участі.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Так, судом встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2021 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України КК України , який скасований вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023 в частині призначеного покарання та призначено ОСОБА_4 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 357 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2021 року у виді 200 годин громадських робіт більш суворим за даним вироком остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

В той же час, 09.08.2024 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886- IX, яким було внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Дрібне викрадення чужого майна».

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зробила висновок, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів.

Відповідно до ст. 58 Конституції Українизакони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для засудженого.

У зв`язку зі змінами внесеними до ст. 51 КУпАП Законом України №3886-1Х від 18.07.2024, після 09.08.2024, дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Так, неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 01 січня 2021 року складав 1135 гривень, а відповідно 2 (два) неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі 2270 гривень.

Згідно із вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023, ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.185 КК України 04.07.2021 у зв`язку з тим, що викрав майно на суму 2000 гривень, що станом на день скоєння крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян .

З вищевикладеного необхідно дійти до висновку, що діяння за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023, а саме за ч.2 ст. 185 КК України, на даний час не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023, а саме за ч.2 ст. 185 КК України, завдав матеріальної шкоди потерпілій стороні на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на цей час, суд дійшов висновку про необхідність звільнити ОСОБА_5 від призначеного йому покарання за ч.2 ст. 185КК Українина підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням караності вчиненого ним діяння.

У зв`язку з чим, ОСОБА_4 необхідно вважати засудженим за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023 за ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2021 року у виді 200 годин громадських робіт більш суворим покаранням, призначеним за ч.1 ст. 357 КК України вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023, слід вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Разом з тим, початок строку відбування покарання ОСОБА_4 27.07.2023, що підтверджується протоколом затримання особи за вироком слідчого судді, суду від 27.07.2023 (а. о/с 1).

Отже, станом на 29.10.2024, ОСОБА_4 фактично відбув 1 рік 3 місяці 2 дні (460 днів) позбавлення волі, що згідно ст.72 КК України становить 2 роки 6 місяців 4 дні (920 днів) обмеження волі, тобто вважається таким, що відбув покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023, за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік, а тому його необхідно негайно звільнити від відбування покарання за вказаним вироком згідно ч.4 ст.74 КК України.

Таким чином, подання ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. ст. 74, 82 КК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» про приведення вироку суду до вимог діючого законодавства згідно ч.ч.2,3 ст.74 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 - задовольнити.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023 за ч.2 ст.185 КК України у зв`язку з усуненням Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності вчиненого ним діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023 за ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2021 року більш суворим за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023, вважати засудженим ОСОБА_4 до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що відбув покарання, та негайно звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2022 року, скасованим в частині призначеного покарання вироком Київського апеляційного суду від 21.06.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1