Справа № 632/2008/24
провадження № 1-кс/632/171/24

У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2024 р. м. Златопіль

Слідчий суддя Первомайського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Златополі Лозівського району Харківської області клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженню № 0000435 від 24.11.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Киселі Первомайського району Харківської області, громадянина України, українця, пенсіонера, який має професійно-технічну освіту, одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 днів.

В обґрунтування поданого клопотання сторона обвинувачення під час судового розгляду зазначала про те, що станом на час звернення до слідчого судді із зазначеним клопотанням зібрано достатньо доказів, щоб стверджувати про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що надає право, за переконанням сторони обвинувачення, звертатися до слідчого судді із клопотанням про застосування одного із запобіжних заходів, а саме взяття під варту.

Також, прокурор зазначає, що на даний час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в такій кількості, що не вбачається підстав вести мову про застосування іншого не пов`язаного із триманням під вартою запобіжного заходу, зокрема п. п. 1 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, прокурор впевнений, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки розуміючи тяжкість кримінального покарання (особливо тяжкий злочин згідно ч. 6 ст. 12 КК України) за вчинене кримінальне правопорушення, може залишити місце свого мешкання, у тому числі шляхом виїзду за межі району, області, країни, оскільки є особою, яка під мобілізацію не підпадає за віком. Також, на думку прокурора, на сьогодні, в контексті з тим, що 24 лютого 2022 року р.ф. розпочала військову агресію проти України, існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу.

Прокурор переконаний, що більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення, адже на сьогоднішній день ОСОБА_5 є обвинуваченим у кримінальній справі за вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України, яка перебуває в провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області.

Сторона обвинувачення, посилаючись на викладені у клопотанні обставини, просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні доводи клопотання підтримали, зокрема зазначили, що вказані два ризики, передбачені п.п. 1,5 ст. 177 КПК України наразі існують та є актуальними.

У судовому засіданні, усвідомлюючи значення такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, підозрюваний заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а його захисник, адвокат ОСОБА_6 , просила застосувати більш м`який захід, зокрема, особисте зобов`язання, бо, по-перше, прокурором не доведено що більш м`який захід не може бути застосовано до її підзахисного; по-друге, її підзахисний має похилий вік, має дружину та повнолітніх дітей, працює не офіційно, а отже має міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку про задоволення клопотання.

Так, СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000435 від 24.11.2024 року щодо ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зокрема, в ході досудового розслідування встановлено, що 23.11.2024 близько 23.20, точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_5 знаходився на автомобільний стоянці, яка знаходиться поблизу буд. АДРЕСА_2 . В цей час біля вказаної автостоянки проходив ОСОБА_8 , який зайшов на територію вищевказаної автостоянки.

В цей час між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна сварка, в ході якої останній облаяв ОСОБА_5 , як наслідок у останнього раптово виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень лопатою, яка знаходилась біля приміщення охоронця на території вказаної автостоянки.

Реалізуючи свій злочинний умисел, приблизно о 23:30 того ж дня, керуючись мотивом помсти, яка ґрунтувалась на раптово виниклих особистих неприязних відносинах з ОСОБА_8 , які виникли в ході сварки між ними, з метою позбавлення життя останнього, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність життя людини, ОСОБА_5 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар лопатою в область лобної частини обличчя, що призвело до гострої крововтрати, яка стала причиною смерті останнього.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Киселі Первомайського району Харківської області, громадянин України, українець, пенсіонер, який має професійно-технічну освіту, одружений, не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

24.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Вина ОСОБА_5 підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме: протоколами огляду місць подій від 24.11.2024, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.11.2024, а саме ОСОБА_5 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 24.11.2024, протоколом огляду речових доказів, які вилучені при огляді місць подій від 24.11.2024 тощо.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 за результатами розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_5 підозра станом на час розгляду даного клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певними кримінальними правопорушеннями, на даному етапі хоча і неможна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Разом з тим, частиною 1 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації учасниками їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У тому числі, у ході судового засідання прокурор зобов`язаний доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, тобто у будь-якому разі, суд зобов`язаний з`ясувати наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини у кримінальному провадженні, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Між тим, слід звернути увагу, що запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження; забезпечення можливості виконання процесуальних рішень. При цьому одного лише посилання на можливість протидії підозрюваним досудовому розслідуванню є недостатнім, воно повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, які містять незаперечні фактичні дані про таке. А спроби таким чином компенсувати недоліки та неповноту досудового розслідування шляхом жорсткості запобіжного заходу не можуть бути виправдані жодною метою.

Крім того, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням перебування особи під вартою, тому, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо тримання під вартою не відповідатимуть вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК, оскільки в іншому випадку нівелюються вимога про дотримання законності у сфері обмеження права на свободу у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід враховувати вимоги ст. 5 Конвенції, зокрема правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом тривалого строку.

Отже, суд зобов`язаний враховувати обставини, перелік яких передбачений ст. 178 КПК України, для оцінки ризиків, які можуть слугувати поряд з підставами, визначеними ст. 177 КПК України, загальною підставою для тримання під вартою. Лише правова кваліфікація вчиненого, надана стороною обвинувачення, є недостатнім для цього і навіть наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»)

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає необхідним зазначити таке.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Щодо наявності ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно зазначити таке: ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином (ч. 1 ст. 115 КК України) санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тому тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду, особливо на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26 червня 2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25 квітня 2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від органу досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами, зокрема того, що ОСОБА_5 хоча і має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки (одружений), однак вчинив тяжкий злочин, за який передбачено позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Він може залишити місце свого мешкання, у тому числі шляхом виїзду за межі району, області, країни у спрощений спосіб, оскільки є особою, яка під мобілізацію не підпадає за віком.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_5 є обвинуваченим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувальний акт за вказаним фактом на даний час розглядається Первомайським міськрайонним судом Харківської області (судовий розгляд триває).

Таким чином можна стверджувати, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним про те, що він є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні, яке на даний час розглядається судом, належних висновків для себе не зробив, не вжив заходів щодо уникнення або врегулювання конфлікту зі ОСОБА_8 законним шляхом, а навпаки свідомо, умисно спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження, яке призвело до гострої крововтрати від якої ОСОБА_8 помер на місці, тобто скоїв кримінальне правопорушення яке є особливо тяжким.

Отже, слідчий суддя погоджується із прокурором щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яких покликані запобіжні заходи, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на зазначене та те, що злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є особливо тяжким, направленим проти найціннішого життя людини, тому захист цього права має особливе суспільне значення, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав інтересів суспільства, слідчий суддя вважає, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід застосувати до підозрюваного саме такий запобіжний захід, про який просить сторона обвинувачення, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт чи особисте зобовязання, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Прокурором під час розгляду даного клопотання доведено наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, враховуючи в сукупності зазначені вище ризики, які, на думку суду, є досить вагомими і достатніми для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку, що клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене із прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , підлягає задоволенню, а саме, до підозрюваного ОСОБА_5 , слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», на 60 діб, але в граничних межах тривання досудового слідства, до 24 січня 2025 року включно.

Доводи захисника щодо можливості застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У даному кримінальному провадженні внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 настала смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Беручи до уваги викладене, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 скоїв особливо тяжке кримінальне правопорушення за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, таким чином є підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності та скоїти інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини та обґрунтування вищевказаних ризиків, дають підстави вважати, що запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 можливо лише шляхом обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді особистого зобов`язання залишити без задоволення.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Киселі Первомайського району Харківської області, громадянина України, українця, пенсіонера, який має професійно-технічну освіту, одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без права внесення застави, з урахуванням строку досудового розслідування до 23 січня 2025 року, включно.

Строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 рахувати з 24 листопада 2024 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Златопільський відділ Лозівської окружної прокуратури в Харківській області.

Строк дії ухвали до 23 січня 2025 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 27 листопада 2024 року о 13:30 годині.

Суддя: ОСОБА_1