Справа № 145/2036/23
Провадження №11-кп/801/937/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000182 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.06.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта повна загальна середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

17.11.2011 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

22.02.2012 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

23.06.2016 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років;

15.10.2019 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 289, ст.ст. 71, 72 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці, звільнений умовно-достроково з місць позбавлення волі 21.09.2023, термін невідбутого покарання 1 рік 12 місяців 13 днів;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на два роки;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на сім років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 15.10.2019 Тиврівського районного суду Вінницької області та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з дня його затримання з 28.09.2023.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано термін попереднього ув`язнення з 28.09.2023 по дату набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Клопотання ОСОБА_8 про скасування йому запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміну запобіжного заходу залишено без розгляду, оскільки таке клопотання не відповідає вимогам КПК України.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_8 27.09.2023 близько 21 год 00 хв реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення на територію домоволодіння житлового будинку АДРЕСА_2 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_10 - 1/2 частка та ОСОБА_11 - 1/2 частка, з метою вирішення виниклого раніше в нього конфлікту із ОСОБА_10 , розуміючи, що вказане домоволодіння є власністю інших осіб, незаконно, без дозволу власника та користувача вирішив проникнути до нього.

ОСОБА_8 реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення на територію домогосподарства, не маючи дозволу власника, користувача та інших підстав, передбачених законодавством, відкривши хвіртку, самовільно проник на огороджену територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , після цього опинившись на подвір`ї, безперешкодно проник всередину будинку, чим порушив право ОСОБА_10 на недоторканність його володіння.

Крім того, ОСОБА_8 27.09.2023 приблизно о 21 год 00 хв, перебуваючи всередині житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , куди він прийшов зі своїм знайомим ОСОБА_12 , з метою вирішення виниклого раніше в нього конфлікту із власником даного будинку ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, маючи прямий умисел, спрямований на завдання фізичної шкоди здоров`ю і спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , використовуючи підручний предмет, схожий на металеву трубу, яку приніс з собою з метою побиття ОСОБА_10 , підійшов до останнього та у присутності ОСОБА_13 та ОСОБА_11 умисно наніс йому три і більше сильних акцентованих ударів даною металевою трубою в ділянку ребер справа, тим самим умисно спричинивши тілесні ушкодження.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи від 04.10.2023 року № 65, отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 10-го ребра справа по пахвинній лінії, які за ознакою тривалого розладу здоров`я, понад три тижні (21 добу), належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні чи групові особливості якого не відобразилися, з давністю утворення від 27.09.2023.

Крім того, ОСОБА_8 27.09.2023 приблизно о 21 год 00 хв, перебуваючи всередині житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , куди він прийшов зі своїм знайомим ОСОБА_12 , з метою вирішення виниклого раніше в нього конфлікту із власником даного будинку ОСОБА_10 , використовуючи підручний предмет, схожий на металеву трубу, яку приніс з собою з метою побиття ОСОБА_10 , здійснив побиття останнього в присутності ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , який в той момент гостював у ОСОБА_10 , в ході чого ОСОБА_14 словесно висловив ОСОБА_8 зауваження із закликом припинити наносити удари його товаришу ОСОБА_10 .

В цей момент, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, маючи прямий умисел, спрямований на завдання фізичної шкоди здоров`ю і спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , підійшовши до останнього та умисно наніс йому п`ять і більше сильних акцентованих ударів даною металевою трубою в ділянку ребер зліва, тим самим умисно спричинивши тілесні ушкодження.

Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_14 згідно висновку судово-медичної експертизи від 04.10.2023 № 66 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 10-11-го ребра зліва, які за ознакою тривалого розладу здоров`я, понад три тижні (21 добу), належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні чи групові особливості якого не відобразилися, з давністю утворення від 27.09.2023.

Також, ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та будучи обізнаним у тому, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє Законом України від 27.07. 2023 3275-IX, яким затверджено Указ Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», згідно якого строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб (тобто до 15.11.2023) вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 27.09.2023 приблизно о 21 год 00 хв, з метою вирішення виниклого раніше в нього конфлікту із ОСОБА_10 , прийшов разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 до належного ОСОБА_10 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час знаходились ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

В подальшому, перебуваючи в будинку, під час вирішення конфлікту із ОСОБА_10 , в ОСОБА_8 виник єдиний прямий умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_13 , з яким в нього виникло непорозуміння через конфлікт із ОСОБА_10 .

Надалі, ОСОБА_8 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, не приховуючи наміру протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 , в присутності ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , шляхом ривка зірвав із плеча ОСОБА_13 чоловічу сумку із ремінцем, з якої висипав на підлогу речі, відшукав серед них гроші в сумі 100 грн. та якими повторно незаконно заволодів, помістивши собі до кишені штанів.

Продовжуючи свій злочинний єдиний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку, відшукав в кімнаті на видному місці планшет ТМ «Lenovo» серії «TAB E7 3G» моделі «TB-7104 1/8 Gb», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 13.10.2023 за № 6288/23-21 становить 729 грн та свідомо знаючи про те, що даний планшет належить потерпілому ОСОБА_13 , в присутності останнього, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з корисливих мотивів, відкрито повторно незаконно ним заволодів.

З викраденим ОСОБА_8 з місця злочину зник та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 829 грн.

Такі дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за: ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до іншого володіння особи; ч. 1 ст.122 КК України як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження; ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Тиврівського районного суду від 12.06.2024 щодо ОСОБА_8 , призначивши більш м`яке покарання.

Захисник вважає призначене ОСОБА_8 покарання занадто суворим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєних ним злочинів і його особі. Вказує на обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 : визнання вини в повному обсязі, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочинів, відшкодування потерпілим всіх збитків. Зазначає, що ОСОБА_8 жалкує про чинене, на обліку у лікарів не перебуває, проживає з мамою, яка страждає на ряд загальних захворювань і засудження ОСОБА_8 на великий строк позбавить її допомоги.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його винуватості, вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 слід рахувати з дня його затримання. Прокурор просить вказати у вироку, що початок строку відбування покарання обраховувати з дня набрання вироком законної сили, оскільки ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Також прокурор вказує на необхідність переведення покарання у виді обмеження волі в покарання у виді позбавлення волі відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів.

Заслухавши доповідача, виступ захисника на підтримку своєї апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та вказав на безпідставність вимог, заявлених стороною захисту, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними у судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і ніким з учасників провадження не оспорюється.

Доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, щодо неправильного визначення початку строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від

29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених y цій частині вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8

28.09.2023 о 17:30 год затриманий, у даному кримінальному провадженні йому обрано запобіжний захід у виді утримання під вартою, строк застосування якого за письмовими клопотаннями прокурора неодноразово продовжувався Тиврівським районним судом в ході судового розгляду кримінального провадження, востаннє до 30.06.2024 включно.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до ухвалення вироку. Водночас, перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання.

Як вбачається з резолютивної частини вироку Тиврівського районного

суду від 12.06.2023 початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 28.09.2022, тобто з дня його затримання.

Водночас, цим же вироком суду ОСОБА_8 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК

України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього

ув`язнення, починаючи з 28.09.2023 по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У той же час, обвинуваченому ОСОБА_8 залишено без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою до дня набрання вироком законної сили.

Відтак, і початок строку відбування покарання обвинуваченому слід

рахувати з дня набрання вироком законної сили, а не з 28.09.2023, як помилково вирішено Тиврівським районним судом Вінницької області при ухваленні оскаржуваного вироку.

Поряд з цим, судом першої інстанції зараховано, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 28.09.2023 по дату набрання вироком законної сили та одночасно незаконно повторно зараховано початок строку відбування покарання з 28.09.2023.

Таке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку в суді апеляційної інстанції в частині визначення початку строку відбування покарання, а тому апеляційна скаргу прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, посилання прокурора на необхідність переведення менш суворого виду покарання у виді обмеження волі в більш суворий вид покарання у виді позбавлення волі при складанні покарань обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає хибними.

В ч. 1 ст. 72 КК України визначено, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид.

З наведеного слідує, що переведення покарання з одного виду в інший здійснюється при застосуванні принципу складання призначених покарань.

В даному випадку, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, судом обрано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому немає необхідності в переведенні одного виду покарання в інший.

Також колегія суддів не погоджується з доводами захисника про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вимог кримінального закону та враховував характер та обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу останнього, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо, громадського порядку не порушував, скарг не надходило, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також судом враховано обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме визнання вини, та обставину, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Доводи захисника про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання з огляду на дані, які характеризують особу обвинуваченого, є надуманими.

Наявні в матеріалах кримінального провадження дані свідчить, що обвинувачений являється особою кримінальної спрямованості, будучи засудженим за умисне кримінальне правопорушення, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність. Вчинив ряд умисних злочині проти життя і здоров`я особи та проти власності.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які б свідчили про можливість пом`якшення призначеного покарання, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених в ній вимог.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 - 409 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 12.06.2024 щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 186 КК України, змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про те, що строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня його затримання з 28.09.2023.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про те, що початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4