Справа № 188/2319/24
Провадження № 1-кп/188/363/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі судді, що головує, ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0000119 від 28.06.2024, з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці Чернівецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період в посаді топогеодезиста мінометної групи 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 дистанційно,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 дистанційно,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 № 232 ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією під час особливого періоду та зарахований на посаду топогеодезиста мінометної групи 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Згідно з положеннями ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Крім того, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 20, 21, 22, 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України достеменно знав, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо.

Проте, на порушення вимог зазначених нормативних актів солдат ОСОБА_3 замість належного виконання свого обов`язку по захисту Вітчизни, її незалежності та територіальної цілісності під час воєнного стану, діючи з прямим умислом, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи за таких обставин.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, проходячи її на посаді топогеодезиста мінометної групи 2 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , 27 червня 2024 року приблизно о 22:00, знаходячись на території бази-відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, через раптово виникле неприязне ставлення до ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи умисел, направлений на спричинення Верешку 0.1. умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, під час виниклої між ними сварки дістав ніж з чохла, який висів у нього на поясі, після чого, тримаючи вказаний ніж у правій руці, діючи умисно, з метою спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, наніс останньому не менше двох ударів вказаним ножем в тулуб, внаслідок чого ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючих ножових колото-різаних поранень грудної клітини зліва (на рівні IX і X міжребер`я по передньо-бічній поверхні), з посттравматичним лівобічним пневмотораксом, ускладнені геморагічним шоком, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, після отримання яких ОСОБА_6 впав на бруківку на території бази-відпочинку, а ОСОБА_3 припинив свої дії та відійшов убік.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за викладених обставин визнав повністю, показав, що він 27 червня 2024 року приблизно о 22:00, знаходився разом із дівчиною на території бази-відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де вони вживали спиртні напої. До їхнього столику підсів потерпілий, який теж був у стані алкогольного сп`яніння і поводив себе зухвало та агресивно. Виникла сварка, під час якої потерпілий почав його душити і обвинувачений витяг ніж і кілька разів вдарив потерпілого, потерпілий попрохав, щоб обвинувачений його не вбивав, і той віддав ніж своїй дівчині, після чого вжив заходів до виклику швидкої допомоги. Він постійно був на зв`язку із потерпілим, цікавився станом його здоров`я, повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду, щиро розкаюється. Обвинувачений просив застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

На підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд врахував, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, з`ясував, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву від 18.10.2024 про розгляд кримінального провадження без його участі, де зазначив про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого і просив обвинуваченого покарати не суворо. В поданих раніше заявах прокурору від 08.07.2024 та суду від 03.10.2024 потерпілий відповідно надав згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з призначенням обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України та просив суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. У цих заявах потерпілий стверджував про повне відшкодування обвинуваченим завданої йому шкоди.

Суд вважає вину обвинуваченого поза розумним сумнівом доказаною, кваліфікацію його дій правильною за ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При визначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується незадовільно, за місцем проживання позитивно; має на утриманні двох малолітніх дітей, обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; обставиною, яка відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі. Разом із тим, враховуючи думку потерпілого, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, наявність трьох пом`якшуючих його відповідальність обставин, наявність на утриманні у нього двох малолітніх дітей, сумнів у об`єктивності виданої йому за місцем служби характеристики його безпосереднім командиром негайно після вчинення ним кримінального правопорушення, та ту обставину, що направлення ОСОБА_3 в умовах воєнного стану до установи з виконання кримінальних покарань зменшить кількісний склад Збройних Сил України та її обороноздатність, суд вважає за можливе на підставі статті 69 КК України призначити йому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 статті 121 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років та підставі статті 62 КК України замінити позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк тримання обвинуваченого під вартою з 28 червня 2024 року до 25 вересня 2024 року включно слід зарахувати в строк відбування покарання день за день.

Запобіжний захід обвинуваченому, обраний ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2024 року у вигляді особистого зобов`язання на строк до 24 листопада 2024 року, суд вважає доцільним продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів.

Завдана кримінальним правопорушенням потерпілому шкода відшкодована в повному обсязі. Цивільний позов не заявлено.

Речовий доказ СД-Р диск з файлами відеозапису за 27.06.2024 в період часу з 21.54 до 22.24 з території бази відпочинку «Релакс», який долучений до матеріалів кримінального провадження, слід залишити у ньому.

Речові докази штани та берці, один шльопанець та футболка, належні ОСОБА_3 , що згідно з квитанціями відповідно № 526 та № 527 зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області, слід повернути власнику.

Речовий доказ кофту, належну потерпілому ОСОБА_6 , що згідно з квитанцією № 532 зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області, слід повернути власнику.

Речові докази 7 змивів РБК з бруківки, вилучені 27.06.2024 при огляді місця події, що згідно з квитанцією № 533 зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області, слід знищити.

Витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави у розмірах, зазначених в довідках експертних установ:

за судову експертизу зброї, оформлена висновком експерта № СЕ-19/104-24/31243-ХЗ від 05.08.2024, в розмірі 2271,84 грн;

за судову експертизу за експертною спеціальністю 4.2 «Дослідження знарядь, агрегатів, інструментів і залишених ними слідів, ідентифікація цілого за частинами», оформлена висновком експерта №СЕ-19/104-24/31248-ТР від 07.08.2024 в розмірі 3 029,12 грн;

всього 5 300,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 374, 392-395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі на строк два роки на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк два роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з початку виконання вироку.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк виконання покарання попереднє ув`язнення з 28 червня 2024 року до 25 вересня 2024 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання продовжити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 5 300 (п`ять тисяч триста) гривень 96 копійки.

Речовий доказ СД-Р диск з файлами відеозапису за 27.06.2024 в період часу з 21.54 до 22.24, який долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити у ньому.

Речові докази штани та берці, один шльопанець та футболку, що згідно з квитанціями відповідно № 526 та № 527 зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області, повернути ОСОБА_3 .

Речовий доказ кофту, що згідно з квитанцією № 532 зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області, повернути ОСОБА_6 .

Речові докази 7 змивів РБК з бруківки, що згідно з квитанцією № 533 зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку.

Вирок не може бути оскаржени в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1