У Х В А Л А

11.11.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» - ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ)

засудженого ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування положень Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 засудженого

вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70, частково приєднано до покарання, призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2021, на підставі ст. 71, за сукупністю, вироків з урахуванням вироку Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2020, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 місяця позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В :

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 04.11.2024 надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього положень Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024.

2. В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання. Додатково пояснив, що просить звільнити його від покарання, призначеного вироками Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2021, 15.06.2021 та 16.11.2020.

2.1. Представник ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» та прокурор заперечували щодо задоволення клопотання ОСОБА_5 з посиланням на відсутність таких підстав, оскільки наразі засуджений відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України.

3. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, суд встановив таке.

3.1. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2020 у справі № 754/11109/20 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

3.2. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2021 у справі № 754/8911/21 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_5 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2020 і призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

3.3. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2021 у справі № 754/9998/21 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. За цим вироком, за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

3.4. Пунктом 13 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

3.5. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

3.6. Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання покарань.

3.7. Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), який набув чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення.

3.8. За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3.9. Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

3.10. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) Закон № 3886-IХ, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважались кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені цим законом мають зворотну силу в часі для відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України.

3.11. Відтак кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 КК України (грабіж) не охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП України, і відповідно не підпадає під дію Закону № 3886-IX.

3.12. Водночас, відповідно до змісту Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2020, ОСОБА_5 08.02.2020 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , побачив у руках раніше знайомої йому гр. ОСОБА_6 мобільний телефон марки «ТР-Link», після чого у нього виник умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, під приводом здійснення телефонного дзвінка взяв у раніше знайомої ОСОБА_6 мобільний телефон марки «ТР-Link», при цьому запевнивши у подальшому його поверненні, на що остання погодилась. Отримавши від ОСОБА_6 мобільний телефон марки «ТР-Link», вартістю 980.00 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, без залишку грошових коштів на рахунку, не маючи наміру його повертати ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 980,00 грн

3.13. У ході з`ясування, чи перевищує вартість майна, яким заволоділа особа шляхом зловживання довірою, розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та пп 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

3.15. Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

3.16. Приписами підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України розмір податкової соціальної пільги визначений у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

3.17. Судом встановлено, що ОСОБА_5 у 2020 році заволодів чужим майном шляхом обману вартістю 980,00 грн.

3.18. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2020 встановлений на рівні 2027. Отже для кваліфікації викрадення майна за нормами відповідних статей КК України, його вартість, відповідно до чинних норм законодавства, для 2020 року має перевищувати 2027,00 грн (50 % * 2027,00 грн х 2 = 2027,00 грн).

3.19. Відтак, на день розгляду клопотання діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_5 , скоєне ним 08.02.2020 наразі не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, яким він заволодів шляхом обману не перевищує граничної вартості майна, за незаконне заволодіння якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

4. Враховуючи, що ОСОБА_5 згідно Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2020 за ч. 2 ст. 190 КК України, незаконно заволодів майном на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення шахрайства, тобто кримінальна караність вчиненого ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ усунута, суд дійшов висновку про необхідність звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного цим вироком покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

4.1. Водночас, оскільки діяння, вчинене ОСОБА_5 28.05.2021 та 26.03.2021, що кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України як грабіж залишається кримінально-караним на цей час, суд вважає необхідним зазначити, що ОСОБА_5 є особою, яка наразі відбуває покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України, яким визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.

Керуючись статтями ст. 5, 74, КК України, статтями 376, 535, 537 КПК України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково.

2. Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.11.2020, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року

3. Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що відбуває покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.09.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2021 за ч. 2 ст. 186 КК України, яким визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

4. Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

5. Ухвала набирає законної сили після закінчення семиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_7