Справа № 381/2075/19
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

03 червня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого (в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми ЄСІТС) - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши в м. Біла Церква, у закритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000552, яке внесене до ЄРДР 26 вересня 2018 року, стосовно ОСОБА_8 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 1, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України,

У С Т А Н О В И В :

прокурор ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 (шістдесят) діб.

Мотивував його тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 1, ч. 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України, тобто: (1) зґвалтуванні - статевих зносинах з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 153 КК України, повторно, відносно малолітньої особи; (2) насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприродним способом з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене повторно, щодо малолітньої; (3) вчиненні природних та неприродних статевих зносин з особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, вчинені повнолітньою особою; (4) вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи; (5) вчиненні розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку; (6) виготовленні, зберіганні з метою розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, що містить дитячу порнографію, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2019 року до обвинуваченого ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді застави, з покладенням обов`язків, які включали заборону спілкування з потерпілими.

У зв`язку з порушенням умов вказаного запобіжного заходу, згідно з ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2019 року, ОСОБА_8 змінений запобіжний захід із застави на тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, востаннє 05 травня 2024 року, його строк закінчується 30 червня 2024 року.

Вказував, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки та за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 12 (дванадцяти) років та може погрожувати, підкупати, здійснювати тиск на потерпілих та схиляти їх до дачі неправдивих показань, користуючись їх молодим віком та відсутністю у них батьків, які могли вжити додаткових заходів для забезпечення їх безпеки.

Вважав, що вказані дії можуть бути вчинені незалежно від стадії судового розгляду, адже позиція потерпілих є важливою до завершення судового провадження.

Зазначав, що допитані потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 фактично вказали на можливість впливу на них обвинуваченого ОСОБА_8 у разі зміни йому запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 вказала, що за час перебування потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_9 у закладі «Отчий Дім», саме у період перебування ОСОБА_8 на свободі, мали місце неодноразові випадки спроб спілкування з ними, що спричиняло додатковий стрес та негативно впливало на психоемоційний стан останніх.

Вказував, що навіть поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 у судових засіданнях, який постійно цікавиться місцем перебуванням потерпілих, а також спроби здійснити на них тиск під час їх допиту вказують на можливість здійснення на них тиску, у разі звільнення його з-під варти.

За таких обставин, вважав, що ризики, які визначені ст. 177 КПК України, не зменшились і це свідчить про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертав увагу, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, необхідно врахувати, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

До того ж, стосовно ОСОБА_8 раніше застосовувався запобіжний захід у вигляді застави, але обвинувачений порушив його умови.

Вказував, що ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна сукупність ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Отже, враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, в тому числі, проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, є потреба в забезпеченні прав не лише обвинуваченого, але і високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів.

Вказував, що тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; відомості про те, що запобіжний захід у вигляді застави, який обирався ОСОБА_8 не зміг забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого; наявність актуального ризику впливу на потерпілих не зменшився - свідчать про необхідність подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 .

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора, вказувала, що з боку захисника обвинуваченого ОСОБА_8 були спроби поспілкуватися з потерпілими, вона сприймає це як психологічний тиск, вважала, що ризики не тільки не змінилися, а й з`явилися нові.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив звільнити його з-під варти, мотивував це тим, що прокурор та представник потерпілого брешуть. Він не вчиняв стосовно потерпілих тиск. ОСОБА_9 він бачив лише два рази, в судовому засіданні, більше він її не бачив та не чув. З потерпілою ОСОБА_10 у нього дружні відносини, без пересторог, вважає, що її підбурили, щоб вона вчинила наклеп на нього і сказала, що вона його боїться.

Вважав, що клопотання прокурора ґрунтується на припущеннях, доказів його слів немає.

Прокурор вводить суд в оману, про те, що він спілкувався з потерпілою. Він вважає, що не може вважатися спілкуванням одна СМС, з проханням передати поздоровлення з днем народження .

Вказував, що він тривалий час тримається під вартою, а з плином часу ризики втрачають актуальність і силу.

Вказував, що потерпілі знаходяться за межами України, він не може впливати на них.

Також, перебуваючи під вартою він обмежений у своєму захисті, адже не може ознайомлюватися із звукозаписом судових засідань, з електронними документами справи тощо.

Захисник ОСОБА_7 підтримав свого підзахисного, оскільки доказів, що він буде впливати на потерпілих немає, СМС-повідомлення з привітанням не може вважатися спробою впливу на них. Наведені представником потерпілих обставини є вигадками, підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 буде впливати на потерпілих немає, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, в обставинах якого не вказано, що ОСОБА_8 вчиняв фізичне насильство стосовно потерпілих.

Вказував, що обвинувачений ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду, будучи на волі він постійно з`являвся в судові засідання, уникати їх не збирається.

У зв`язку з цим, просив відпустити ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт.

Судом установлено, що згідно з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2024 року, запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою продовжений на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 червня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців …

Отже, за наявності клопотань учасників судового провадження, суд вирішує питання доцільності продовження запобіжного заходу. За результатами розгляду цього питання, вмотивованою ухвалою, суд скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Згідно з клопотанням прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що раніше встановлені ризики, визначені статтею 177 КПК України, продовжують існувати та не втратили своєї актуальності.

У цьому контексті, суд зазначає, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені статтею 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому.

Судом установлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 155, ч. 1, 2 ст. 156, ч. 5 ст. 301 КК України, за вчинення яких йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 12 (дванадцяти) років.

Суд вважає, що вказана обставина є суттєвим мотивом для обвинуваченого ОСОБА_8 здійснювати протидію ходу кримінального провадження, в один із способів передбачених ст. 177 КПК України.

Зараз, суд не дослідив усіх доказів по справі.

З допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на волі, зустрічався із нею і просив її вплинути на інших неповнолітніх потерпілих, щоб вони змінили свої показання стосовно нього. Вона зазначила, що хвилюється за свій стан здоров`я, у разі зміни стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу на інший не пов`язаний із триманням під вартою.

До того ж, допитані потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 фактично вказали на можливість впливу на них обвинуваченого ОСОБА_8 у разі зміни йому запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

З допиту свідка ОСОБА_11 судом з`ясовано, що за час перебування потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_9 у закладі «Отчий Дім», саме у період перебування ОСОБА_8 на свободі, мали місце неодноразові випадки спроб спілкування з потерпілими, що спричиняло додатковий стрес та негативно впливало на психоемоційний стан останніх.

Отже, суд вважає доведеним, з огляду на наявність у ОСОБА_8 мотиву для впливу на потерпілих - суворе покарання, доведені спроби впливу на них, у тому числі зафіксовані в рішенні суду про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу, існує ризик передбачений у пункті третьому частини першої статті 177 КПК України.

Суд вважає, що з плином часу ризик впливу на потерпілих не втратив своєї актуальності, оскільки він є дійсним і реальним протягом усього строку судового провадження, що окрім вищевказаних показів підтверджується заявою потерпілої ОСОБА_10 від 29 квітня 2024 року.

Далі, суд з`ясовує, чи можна запобігти установленому ризику, за допомогою м`якших, за тримання під варто, запобіжних заходів.

У цьому контексті, прокурор ОСОБА_5 вважав, що єдиним запобіжним заходом, який здатний попередити установлений ризик, забезпечити безпеку потерпілих є тримання під вартою.

Також, вказував, що при продовженні вказаного запобіжного заходу слід врахувати факт порушення ОСОБА_8 умов застави.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечували проти такого запобіжного заходу, просили змінити його на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи своє клопотання, обвинувачений ОСОБА_8 звертав увагу суду, що потерпілі зараз за кордоном і він не може на них вплинути.

Попри ці зауваження обвинуваченого, суд погоджується з позицією прокурора ОСОБА_5 з таких мотивів.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, зважаючи на те, що раніше застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави, не зміг забезпечити виконання ним покладених на нього обов`язків, наявність факту спроб впливу на потерпілих, відсутність у нього протипоказань, для перебування в умовах установи попереднього ув`язнення, за станом здоров`я, вагомість зібраних доказів, суд вважає, що без постійного контролю, в умовах установи попереднього ув`язнення, попередити вплив ОСОБА_8 на потерпілих та забезпечення їх безпеки неможливе іншими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою.

Суд визнає, що справжні інтереси суспільства значною мірою переважають інтереси забезпечення права на свободу обвинуваченого ОСОБА_8 , незважаючи на існування презумпції невинуватості.

Застосований запобіжний захід кореспондується та відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Отже, суд дійшов до висновку, обвинуваченому ОСОБА_8 слід продовжити строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Водночас, суд вважає, що такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання чи домашній арешт, не передбачають постійного контролю з боку працівників поліції, що значно розширить можливості ОСОБА_8 впливу на потерпілих, незважаючи від їх місця перебування, оскільки такий вплив може бути здійснений, у тому числі, за допомогою засобів дистанційного зв`язку, чи через інших осіб.

Своєю чергою, заяв про взяття обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки до суду не надходило, а застава не може бути застосована, оскільки він уже мав такий запобіжний захід і порушив його.

Суд вважає, що зважаючи на те, що кримінальне провадження є складним, його розгляд відбувався у час карантинних обмежень, а також обмежень пов`язаних з воєнним станом, строк тримання останнього не є надмірним. До того ж, лише цей запобіжний захід може забезпечити безпеку потерпілих та попередити вплив на них.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд заставу до ОСОБА_8 не застосовує, оскільки до нього вже застосовувався такий запобіжний захід та був ним порушеним.

Отже, за викладених підстав, суд задовольняє клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , а у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу відмовляє.

Керуючись ст. 175, 177, 183, 194, 196, 197, 205, 331, 392, 394, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 в Державній установі «Київський СІЗО» на 60 (шістдесят) днів, тобто по 01 серпня 2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, прокурором, обвинуваченим, захисником, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом 5 (п`яти) днів, з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала виконується негайно, після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений - 05 червня 2024 року о 08:30 год.

Головуючий - суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_13

Київської області

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_14

Київської області