справа № 492/1603/24
провадження № 1-і/492/48/24
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2024 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0000003, внесеному 04 квітня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307 КК України, -

встановив:

До суду від прокурора надійшло клопотання, підтримане ним у судовому засіданні, яке обґрунтоване тим, що в наявний час ризики, що були підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою не зникли та не перестали існувати, а судове провадження у кримінальному провадженні у суді не завершено.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, просив суд зменшити розмір застави.

Захисник-адвокат просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Також, від захисник-адвокат надійшли до суду заперечення проти клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що прокурором не надано доказів, що обвинувачений може переховуватися від суду, не зазначено яким чином обвинувачений може впливати на свідків, не зазначено та не надано доказів, яким чином обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, які саме кримінальні правопорушення може вчиняти чи продовжувати обвинувачений та чим це підтверджується.

Суд, розглянувши клопотання про продовження строку тримання під вартою, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт надійшов до суду 19 листопада 2024 року та перебуває на стадії підготовчого провадження, строк продовженого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ухвали Болградського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2024 року закінчується 23 листопада 2024 року.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Щодо доводів захисника-адвоката ОСОБА_4 щодо неможливості продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі частини 3 статті 315 КПК України суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 червня 2023 року у справі № 450/1357/17 (провадження № 51-3965км19) Верховний суд зазначив, що виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України, терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні за своїм правовим значенням. При цьому обрання - є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження - вторинна стадія, яка наступає, за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується. Тому доводи обвинуваченого про те, що ухвала суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою не передбачена нормами частини 3 статті 315 КПК України, є непереконливими.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд дійшов висновку, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо наявності ризику переховування від суду встановлено, що з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, відомостей про особу обвинуваченого, який хоч і є особою раніше не судимою, має певні соціальні зв`язки, фактичне місце мешкання яке відмінне від місця його реєстрації, дружину яка також не має офіційного доходу та неповнолітню дитину, відомості про працевлаштування та наявність офіційного доходу до взяття під варту відсутні.

А також враховуючи, що наразі ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких, відноситься до особливо тяжкого злочину, за який передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування, при цьому таке покарання може бути призначено без можливості застосування пільгових інститутів кримінального права. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо реальним особливо з врахування відомостей про особу обвинуваченого.

Стосовно ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд приходить до переконання про його наявність, оскільки обвинувачений, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків з метою схилення їх до надання неправдивих відомостей, щодо вчинених злочинів по вказаному кримінальному провадженню. Крім того слід враховувати процедуру отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

Оскільки підозрюваний, з огляду обставини та характер вчинення розслідуваного злочину, зафіксовані факти конспірації які виражалися у способі придбання наркотичних засобів через мережу інтернет, месенджера «Telegram» групу «Легіон», вказують про високий рівень підготовки та конспіративності дій обвинуваченого, що підтверджує схильність та здатність обвинуваченого приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, що свідчить про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Суд також вважає реальним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України у виді можливості вчинити інше кримінальне правопорушення оцінюючи характер кримінального правопорушення, вчинення обвинуваченим двох епізодів кримінального правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочався, обвинувальний акт перебуває на стадії підготовчого провадження, а тому на час розгляду клопотання докази судом ще не досліджені, втому числі не допитувались свідки.

Таким чином, суд вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Практика ЄСПЛ не убачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Обставини, на які, посилається сторона захисту, а саме те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше працював за наймом та мав дохід, на думку суду, суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Оцінивши обставини, визначені статтею 178 КПК України, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`яти років з конфіскацією майна, застосований до нього раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою не порушував у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, що не залежало від його волі; одружений, має одну дитину; не судимий; до взяття під варту офіційно не працював; вчинив злочин у наявному кримінальному провадженні в повнолітньому віці, перебуваючи на волі має реальну можливість переховуватись від суду, може незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку, що клопотання про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим і підлягає задоволенню та обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити на строк шістдесят днів з моменту постановлення наявної ухвали, з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор», тобто з 20 листопада 2024 року по 18 січня 2025 року.

Суд дійшов висновку, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які були підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали.

Судом не встановлено підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд відповідно до положень статей 182, 183 КПК України, враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість вчинених ним злочинів, вважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. х 80 = 242240,00 грн.), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Також, застосовуючи щодо обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 частини 5 статті 194 КПК України та роз`яснити наслідки їх невиконання.

Відповідно до частини 4 статті 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_5 звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної судом у наявній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 201, 314, 369-372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307, частиною 3 статті 307 КК України, строком на 60 (шістдесят) днів з 20 листопада 2024 року по 18 січня 2025 року, включно, з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор». Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 18 січня 2025 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному у наявній ухвалі протягом її дії для зарахування заставної суми у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- прибувати за першою вимогою на виклики до прокурора та суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками, з приводу обставин вчинених ним кримінальних правопорушень.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 18 січня 2025 року.

Оригінал документу, у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію наявної ухвали вручити сторонам кримінального провадження та направити для виконання до Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Ухвала про продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії наявної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області ОСОБА_1