26 вересня 2024 року м. Запоріжжя
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, який здобув середню освіту, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, непрацевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресю: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 20.08.2024 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 1 ст. 125 КК України, покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України,
На розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя перебуває вищевказане кримінальне провадження, в якому ухвалою суду від 24.09.2024 призначено підготовче судове засідання.
Прокурор, потерпіла, обвинувачений та захисник просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Клопотань, скарг та заперечень, які підлягають розгляду в підготовчому засіданні від учасників судового провадження не надходило.
Заслухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт і доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд дійшов наступних висновків.
Підстав для закриття кримінального провадження, передбачені п.п. 4-8 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України, або зупинення провадження судом не встановлено.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, відтак підстави для його повернення немає.
З вказаних мотивів суд доходить висновку про необхідність призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні. Судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито.
Коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді, є наступним: прокурор, потерпілі, захисник, обвинувачений.
В підготовчому засіданні прокурор звернулася до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання прокурора вмотивоване тим, що строк дії ухвали слідчого судді про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 27.09.2024, проте підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, оскільки ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для запобігання яким слідчим суддею було застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під варто, продовжують існувати.
Потерпіла підтримала клопотання прокурора та просила його задовольнити.
Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність існування зазначених прокурором ризиків.
Обвинувачений просив суд застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Зазначив, що наміру переховуватися від суду або чинити перешкоди кримінальному провадженню іншим чином він не має.
Заслухавши думку сторін, вивчивши клопотання прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд доходить наступних висновків.
Метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.08.2024 до підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.09.2024 без визначення застави.
Вирішуючи клопотання прокурора суд бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За змістом п.п. «b» та «c» ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , належать до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
У рішенні «Чеботарь проти Молдови» від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993.
В підготовчому судовому засіданні прокурором наведено достатню кількість переконливих доводів існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.
З урахуванням особи обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, є особою працездатного віку, проте непрацевлаштований, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, незастосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу може призвести до того, що останній, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність можливого покарання, переховуватиметься від суду, впливатиме на свідків та потерпілу у кримінальному проваджені, вчинить інше кримінальне правопорушення.
При цьому, дані про особу обвинуваченого, не дають слідчому судді підстав дійти висновку, що обрання відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.
Відомостей щодо наявності у обвинуваченого захворювань, що унеможливлюють його тримання під варто, суду не надано.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, забезпечує можливість перешкодити обвинуваченим інтересам правосуддя, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є виправданим та відповідає виключності даного запобіжного заходу.
З огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення із застосуванням насильства, суд вважає недоцільним визначати розмір застави.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 314-316, 369-372 376, 395КПК України, суд
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави, який обчислювати з 26 вересня 2024 року до 24 листопада 2024 року включно.
Визначити строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу до 24 листопада 2024 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Повний текст ухвали складений 03 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1