ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 751/7807/23

провадження № 51-3791 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 червня 2024 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Блешня Семенівського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ),

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 2861 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 2861 КК до покарання, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу,

у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

2. Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат.

3. Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 18 червня 2024 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.

4. Суд визнав ОСОБА_7 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за детально наведених у вироку обставин.

5. Як установив суд, 10 травня 2023 року приблизно о 22:10 автомобіль ВАЗ-2109 (реєстраційний номер НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_7 , рухався по вул. Любецькій зі сторони вул. Івана Мазепи в сторону вул. Громадської в м. Чернігові.

6. Рухаючись у вказаному напрямку, поряд із будинком АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_7 , грубо порушив вимоги пп. «а» п. 2.1, пп. «б» п. 2.3, пп. «п» п. 2.9, пунктів 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною настання дорожньо-транспортної пригоди. Так, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб і безпечно керувати ним, у темну пору доби не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, та, виявивши перешкоду, яку спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом DAF 95 ХF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), у якого була включена аварійна сигналізація та який був припаркований на узбіччі дороги в попутному напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки ВАЗ-2109 ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

8. Зазначає, що апеляційний суд, усупереч вимогам статей 370, 419 КПК, не надав відповіді в ухвалі на доводи прокурора щодо безпідставності застосування під час призначення покарання ОСОБА_7 положень ст. 69 КК, зокрема: не в повній мірі враховано обставини вчинення злочину, його суспільну небезпеку та наслідки; негативні дані про особу винного; необґрунтовано визнано відшкодування шкоди обставиною, що пом`якшує покарання; не зазначено у вироку обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; покарання у виді штрафу є недостатнім.

9. Також, як указує прокурор, суд апеляційної інстанції проігнорував його доводи, що ОСОБА_7 , ніколи не отримуючи посвідчення водія, вже притягувався до відповідальності за статтями 126, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; потерпіла ще потребує лікування, а тому висновок суду про відшкодування завданих збитків є передчасним; утримання двох неповнолітніх дітей непрацездатним ОСОБА_7 , які проживають із колишньою дружиною, є сумнівним.

10. Стверджує, що наведені судом дані про особу винного не свідчать про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

11. Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

12. Прокурор підтримала подану касаційну скаргу, просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції; Засуджений, його захисник та потерпіла заперечували щодо задоволення касаційної скарги.

Мотиви Суду

13. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

14. Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

15. Відповідно до положень ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

16. Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2861 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються і не заперечуються.

17. Статтями 50, 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

18. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

19. Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

20. Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.

21. Згідно з ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

22. З наведеного вбачається, що в кожному випадку застосування ст. 69 КК суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини провадження, дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

23. Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що цей суд, призначаючи

ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 2861 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим з необережності, його характер та суспільну небезпеку, ставлення ОСОБА_7 до скоєного, узяв до уваги визнання вини, особу винного, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, притягувався до адміністративної відповідальності, його матеріальне становище,

а також те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, добровільно відшкодовує моральні та матеріальні збитки, потерпіла перебуває в цивільних відносинах і на повному утриманні ОСОБА_7 , наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

24. Таким чином, суд, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, зокрема ті, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 більш м`якого основного покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

25. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

26. Апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою прокурора, в якій останній просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, дотримався положень гл. 31 КПК. При цьому апеляційна скарга прокурора в частині обґрунтування його доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК, і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного за змістом є аналогічною доводам його касаційної скарги.

27. Постановляючи рішення про залишення без змін вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 , апеляційний суд також послався на те, що засуджений щиро розкаявся, визнавши протиправність своєї поведінки, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою поведінкою, добровільно відшкодовує завдану шкоду шляхом оплати проведених потерпілій операцій. Крім того, цей суд урахував позицію потерпілої, яка повідомила, що перебуває на повному матеріальному утриманні ОСОБА_7 і призначення йому покарання у виді позбавлення волі, що необхідно відбувати реально, позбавить її можливості продовжувати лікування, яке оплачує ОСОБА_7 .

28. Ухвала суду апеляційної інстанції не суперечить положенням статей 370, 419 КПК, а переконливих аргументів на спростування висновків цього суду в поданій скарзі не зазначено.

29. Колегія суддів касаційної інстанції, у цьому конкретному випадку, погоджується з мотивами, викладеними в ухвалі апеляційного суду про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 2861 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу відповідає засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що узгоджується з приписами статей 50, 65 КК.

30. Також Суд звертає увагу, що засуджений ОСОБА_7 сплатив штраф призначений судом, що підтверджується копією квитанції № 192345010 від 01 березня 2024 року (а. п. 114). У судовому засіданні потерпіла зазначила, що перебуває на повному утриманні ОСОБА_7 , він оплачує її лікування, надалі їй ще необхідні оперативні втручання.

31. Ураховуючи, що істотних порушень норм матеріального чи процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування рішення апеляційного суду колегія суддів не встановила, касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3