№ провадження 1-кс/208/2311/24
УХВАЛА

Іменем України

04 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0001304 від 09 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до суду із клопотанням погоджене з прокурором про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий у своєму клопотанні посилається на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, про що в ході досудового розслідування зібрані достатні наявні докази. У органу досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, а саме на товаришів по службі, понятих по кримінальному провадженню, експертів, на особу, яка здійснювала оперативні закупки, незаконно впливати на інших осіб, які причетні до вказаного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Таким чином встановлено, що у разі обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти спробам вчинити останнім вищезазначені дії, а саме ризики передбачені ст. 177 КПК України, а також неможливо забезпечити виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, оскільки підставами вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду є те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечні, ніж покарання і процедура його відбування.

Відомостей, які б вказували про неможливість перебування підозрюваного ОСОБА_4 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я не здобуто, а тому вважають, що заявлені ризики продовжують існування та виправдовують тримання особи під вартою.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_4

06.08. 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

06.08.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

08.08.2024 року слідчим суддею Красноармійського міськрайонного суду Донецької області обраний запобіжний захід у вигляді тримання під варту з визначенням розміру застави в розмірі 151 400,00 грн.

21.09.2024 року постановою в.о. керівником Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001304 від 09 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до 3 (трьох) місяців, тобто до 06 листопада 2024 року включно.

04.11.2024 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001304 від 09 квітня 2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України до п`яти місяців, тобто до 06.01.2025 включно.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 04.11.2024, про те, на теперішній час у провадженні необхідно виконати наступні процесуальні дії:

- розсекретити та долучити до матеріалів досудового розслідування клопотання, постанови, протоколи та доручення прокурора на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які на даний момент не розсекречені;

- повідомити ОСОБА_4 про нову підозру, а саме за ч. 1 ст. 263 КК України;

- отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження відповіді на раніше направлені запити;

- провести інші заходи, направлені на всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження;

- при наявності, розглянути клопотання сторони захисту; - виконати вимоги ст. 290 КПК України;

- скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Вищевказані дані мають суттєве значення для повного дослідження обставин кримінальних правопорушень.

Таким чином, у провадженні виникла необхідність у проведенні певних слідчих дій, у т.ч. зняти гриф секретності та долучити до матеріалів кримінального провадження результати проведення НС(Р)Д, отримати висновки судових експертиз, повідомити про нову підозру, виконати вимоги ст. 290 КПК України з підозрюваним та його захисником, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Проведення вказаних процесуальних дій потребує додаткового часу. Направлення обвинувального акту до суду без їх проведення недоцільно, оскільки це може негативно вплинути на всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин подій. Для проведення зазначених процесуальних дій необхідний строк не менше одного місяця.

Обставинами, що перешкоджали здійснити вказані процесуальні дії раніше, є тривалий строк проведення у кримінальному провадженні судових експертиз, у зв`язку зі знаходженням експертних закладів поза межами Донецької області, тривалість проведення негласних слідчих (розшукових) дій, тривалість розсекречування НС(Р)Д.

Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що відносно підозрюваного необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого, посилалась на обставини зазначені в клопотанні, та просить продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив розмір застави залишити без змін.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, захисника, підозрюваного, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області під процесуальним керівництвом прокурорів Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001304 від 09 квітня 2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Вирішуючи питання про продовження строку обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 слідчий суддя враховує, що заявлені ризики при обранні запобіжного заходу не змінилися.

При вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, SeriesA, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного клопотання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та на даній стадії слідчий суддя не надає оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, а саме на товаришів по службі, понятих по кримінальному провадженню, експертів, на особу, яка здійснювала оперативні закупки, незаконно впливати на інших осіб, які причетні до вказаного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, а саме на товаришів по службі, понятих по кримінальному провадженню, експертів, на особу, яка здійснювала оперативні закупки, незаконно впливати на інших осіб, які причетні до вказаного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, ніж тримання його під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати ОСОБА_4 від переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко при проти України», суворість покарання , яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Окрім цього, відповідно до вимог ч. 4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Так, з урахуванням того, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину та відсутність у ОСОБА_4 будь-яких доходів, також те, що злочин вчинений без застосуванням насильства або погрозою його застосування, суд вбачає підстави для продовження визначеного розміру застави.

Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0001304 від 09 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, задовольнити частково.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 31.12.2024, включно.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 182, ч. 4 ст. 183 КПК України, продовжити визначений за Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.08.2024 р. розмір застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб станом на 01.01.2024, що складає 151 400,00 гривень.

У разі внесення застави на депозитний рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні зобов`язання, які він повинен буде виконувати строком до 31.12.2024 року:

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/знаходження;

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою;

не спілкуватися із свідками по цьому кримінальному провадженню.

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1