Справа № 355/1830/24
Провадження № 1-кс/355/177/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу відділення поліції № 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000170, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186, КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 15 вересня 2024 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання потерпілої ОСОБА_7 , звернув увагу на жіночу сумку, яка належить потерпілій ОСОБА_7 .

Того ж дня, приблизно о 14 годині 10 хвилини ОСОБА_4 , діючи умисно в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє на всій території України до цього часу, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, підійшов до ОСОБА_7 , яка в цей момент тримала сумку в руках, та ривком вирвав з рук ОСОБА_7 сумку, в якій знаходились грошові кошти у сумі 3 600 гривень, після чого ОСОБА_4 , ігноруючи вимогу ОСОБА_7 зупинитись та повернути належну їй сумку з грошовими коштами, утримуючи сумку із викраденим майном при собі, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними незаконними діями ОСОБА_4 завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_7 на суму 3 600 (три тисячі шістсот) гривень.

15.09.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано у порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання з підстав зазначених вище, просив не застосовувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 заставу у зв`язку з відсутністю у останнього джерела заробітку.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснив, що немає наміру переховуватись від суду та просив суд обрати більш м`який запобіжний захід відносно нього. Вказав, що він здійснив не відкрите викрадення чужого майна, а таємне, оскільки потерпіла не бачила, де і коли він узяв її гроші.

Захисник ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На його думку до обвинуваченого можливо застосувати будь який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників судового процесу, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Причетність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

-Рапортом сектору поліцейської діяльності № 1 ( АДРЕСА_2 від 15. 09. 2024 року;

-Витягом з ЄРДР № № 0000170 від 15. 09. 2024 року;

-Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілої ОСОБА_7 ;

- Протоколом огляду місця події від 15. 09. 2024 року, з якого вбачається, що у квартирі АДРЕСА_3 , де мешкає підозрюваний ОСОБА_4 , виявлено грошові кошти в сумі 2000 грн.;

-Протоколом огляду місця події від 15. 09. 2024 року, з якого вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 викинув сумку, належну потерпілій ОСОБА_7 , біля паркану по вул. Індустріальна, при цьому ручка сумки була обірвана;

-Протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 15. 09. 2024 року, яка пояснила, що ОСОБА_4 прийшов до неї додому і запропонував купити керамічний посуд, а коли вона хотіла з ним розрахуватися, вирвав з її рук сумку і вибіг з квартири;

-Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що 15. 09. 2024 року він знаходився біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 , коли з нього вийшов ОСОБА_4 , а слідом вибігла ОСОБА_7 і кричала, щоб він віддав сумку.

Таким чином, підозра ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, є обґрунтованою.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує від 7 до 10 років позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, тому може незаконно впливати на потерпілу, яка являється особою похилого віку, що в свою чергу може вплинути на стан здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , а також свідків у кримінальному проваджені з якими він проживає в одному районі, шляхом прохання, вмовляння, залякування, змінити покази з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином підозрюваний без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зможе впливати будь-яким чином (здійснювати фізичний чи психологічний тиск) на потерпілу та свідків, щоб останні змінили показання, а підозрюваний ухилився від відповідальності у даному кримінальному провадженні.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно врахувати, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі», ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

З огляду на вказане, з урахуванням, що досудове слідство триває та є необхідність здійснення допитів свідків та повторних, додаткових допитів раніше допитаних свідків, а суд сприймає докази лише безпосередньо під час розгляду справи по суті ризик здійснення підозрюваним спроб незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою переконання або змушення їх надати покази в вигідному для себе аспекті є реальним.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, пов`язаними із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження шляхом переховування від суду та впливу на свідків, потерпілого.

Є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 .

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки підозрюваний не має визначеного власного місця проживання, після вчинення злочину намагався зникнути з місця злочину тим самим уникнути покарання.

Неможливе і застосування до підозрюваного і запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу.

Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є неможливим у даному кримінальному провадженні, оскільки він не підтримує дружніх відносини зі своєю сім`єю, про що свідчить незацікавленість родичів про звернення до органу досудового розслідування із клопотанням на особистої поруки.

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладеним на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

В даному випадку, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанаєв проти України» обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що є підстави для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим суд вважає, що згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладені вимоги, суд вважає, що слід визначити заставу у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинуваченого, зокрема його майновий стан, яка здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, та має бути призначена у розмірі, що становить п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави передбачений вимогами ст. 182 КПК України є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст. ст. 178, 182, 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 184, 193, 194, 372 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_6 задовольнити частково.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 24:00 години 15.11.2024 року та утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та Баришівський районний суд Київської області.

Покласти на ОСОБА_4 , у випадку внесення застави, наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Визначити двохмісячний строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з дня її внесення, але в межах строку досудового розслідування.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 18.09.2024 року.

Слідчий суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1