ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м.Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солідарне Сумського району Сумської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.04.2023 Ковпаковським районним судом м. Суми ч. 4 ст. 185 ст.69 КК України 6 місяців арешту; 15.04.2024 Ковпаковським районним судом м. Суми ст..на підставі 59-1 КК України арешт змінено на 1 рік пробаційного нагляду, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

19.08.2024, приблизно, 04 год. 00 хв., ОСОБА_6 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав з квартири жіночу нагрудну сумку білого кольору вартістю 500 грн., мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 11 4/128» IMEI l: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , синього кольору, з карткою оператора мобільного зв?язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 вартістю 7499,17 грн., ноутбук марки «Acer Aspire 3 A315-57G», IMEI: НОМЕР_5 , чорного кольору, разом із зарядним пристроєм, вартістю 29936, 96 грн., грошові кошти у розмірі 3100 грн., які належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого разом з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив останній майнової шкоди у розмірі 41036,13 грн. (сорок одна тисяча тридцять шість гривень тринадцять копійок).

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у крадіжці, вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , у судовому засіданні свою вину у вчиненому злочині, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, розкаявся.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Враховуючи вимоги до вмотивованості судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити таке. У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого звертається увага на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. У рішеннях ЄСПЛ ( «Салов проти України», «Серявін та інші проти України» та ін.) склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Отже, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними по справі доказами поза межами розумного сумніву підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, у викраданні чужого майна (крадіжка) вчинена повторно в умовах воєнного стану

При призначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжуючі покарання. ОСОБА_6 раніше судимий, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого, також суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, поведінку до та після вчинення злочину, наявність обставин, які пом`якшують покарання. Судом враховується й те, що обвинувачений з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує найбільш несприятливий для суспільства час - умови воєнного стану, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки злочинів.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочину.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якого покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягненні справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має буду законним, пропорційним(не становити надмірного тягаря для особи)(справи Балканов проти росії від 09.06.2005р., Ісмалова проти росії від 29.11.2007 року).

Виходячи з викладеного, враховуючи, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 , діяння є тяжким злочином, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбаченим законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_6 скоїв даний злочин у період відбуття покарання у вигляді апробаційного нагляду, то відповідно до ч. 1 ст. 71 КПК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нові кримінальні правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше засуджений, а саме 15.04.2024 Ковпаковським районним судом м. Суми на 1 рік пробаційного нагляду та в період відбування покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України частково приєднати до покарання, призначеного за новим вироком суду, не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Під час судового провадження потерпілою ОСОБА_4 заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 41 036 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної або моральної шкоди, має право пред`явити до обвинуваченого цивільний позов.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 55 КПК України передбачено, що потерпілим визнається особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Згідно ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні цивільний позов визнав в повному обсязі.

Підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за правилами ст. 69 КК України, не зважаючи на його щиросердечно каяття, відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч.1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ковпаковського районного суду м. Суми, від 15.04.2024 року та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два)місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з моменту його затримання, тобто з 28 серпня 2024 року.

Речови докази: два DVD-R диска - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданого внаслідок вчинення злочину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 41 036 (сорок одну тисячу тридцять шість ) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1