Справа № 128/80/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості по якому 04.08.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000698, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Стрижавка, Вінницького району, Вінницької області, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, непрацюючого, розлученого, маючого одну неповнолітню дитину, раніше судимого:

- 07.03.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 4 ст. 296 КК України до 3 років 6 місяців обмеження волі, звільненого з-під варти в залі суду, як такого, що відбув призначене покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 297 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, мешканця АДРЕСА_2 , маючого середню освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- 18.06.2019 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

за обвинуваченняму вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 396 КК України, -

в с т а н о в и в:

І-І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені.

Відповідно до зміненого в ході судового розгляду обвинувачення, 02 серпня 2019 року біля 14 год. 00 хв. ОСОБА_10 прийшов до свого знайомого ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_1 , з метою вживання спиртних напоїв, а саме горілки, яку ОСОБА_10 приніс із собою.

В подальшому, під час застілля у вказаному помешканні біля 21-00 год. 02.08.2019 між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт на підставі ревнощів до співмешканки останнього ОСОБА_11 .. Під час цього конфлікту, перебуваючи у кухні вказаного будинку, ОСОБА_4 , маючи намір спричинити ОСОБА_10 тілесні ушкодження та завдати фізичного болю, діючи з протиправним умислом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій у вигляді заподіяння шкоди як здоров`ю, так і життю ОСОБА_10 , та бажаючи їх настання, наніс останньому сильний удар кулаком правої руки в область обличчя нижньої щелепи з переходом на шию, від чого ОСОБА_10 впав на підлогу та втратив свідомість. Через деякий час ОСОБА_4 виніс ОСОБА_10 з приміщення будинку на подвір`я, де залишив його лежати без свідомості.

Внаслідок таких дій ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта №743 від 20.09.2019, ОСОБА_10 отримав наступні тілесні ушкодження: 2 садна у лобній ділянці, 1 садно в правій виличній ділянці, крововиливи в м`які тканини голови в лобно-скроневій ділянці зліва та в лобній справа, а також травма шиї 3 садна на шиї справа, крововилив в м`які тканини шиї справа відповідно розташуванню рефлексогенних зон шиї, розрив лівого синдесмозу (з`єднання лівого великого рога кістки із тілом) під`язикової кістки.

Внаслідок цих дій ОСОБА_4 03.08.2019 настала смерть ОСОБА_10 ..

При цьому, відповідно до висновку експерта №743 від 20.09.2019 травма шиї у ОСОБА_10 має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та знаходиться в причинному зв`язку зі смертю. Садна на лобі та у виличній ділянці, а також крововиливи в м`які тканини голови мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не перебувають. Смерть ОСОБА_10 настала від тупої травми шиї з ушкодженнями в рефлексогенних зон, що спричинило розвиток травматичного шоку.

Окрім того, 03.08.2019 біля 07-40 год. ОСОБА_4 виявив на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 , де він проживав, тіло ОСОБА_10 , якого напередодні залишив там лежати без свідомості. Оглянувши тіло ОСОБА_10 , який не подавав ознак життя, ОСОБА_4 зрозумів, що ОСОБА_10 помер та приховав його зірваними рослинами.

Далі, біля 09-00 год. 03.08.2019 до вказаного домоволодіння прийшов ОСОБА_5 , який побачив місце події та, в ході розмови із ОСОБА_4 , зрозумів, що ОСОБА_10 помер. При цьому, ОСОБА_5 усвідомив, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок подій, що відбувалися біля 21-00 год. 02.08.2019 в кухні вищевказаного будинку, а саме внаслідок заподіяння ОСОБА_12 . ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого. У цей час (біля 09-00 год. 03.08.2019) ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 допомогти йому приховати сліди вказаного кримінального правопорушення, на що ОСОБА_5 погодився.

Реалізовуючи вищевказаний спільний злочинний умисел та попередню змову, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи спільно та опираючись на дії один одного, разом взяли тіло ОСОБА_10 за кінцівки та перенесли його до сараю, який знаходиться за вказаною адресою, домовившись в подальшому дочекатися темної пори доби та перенести тіло ОСОБА_10 далі. Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишили будівлю сараю.

В подальшому, з настанням темної пори доби, в ніч з 03.08.2019 на 04.08.2019, точний час досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу та попередньої змови, разом повернулися до вищевказаного сараю із заздалегідь приготовленою господарською тачкою та килимом, спільно загорнули тіло ОСОБА_10 у вказаний килим, після цього завантажили тіло ОСОБА_10 на вказану тачку та відвезли до берега річки АДРЕСА_3 . Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно викинули тіло ОСОБА_10 з тачки на місток. Далі ОСОБА_5 почав тримати тіло ОСОБА_10 руками, а ОСОБА_4 у цей час за допомогою заздалегідь принесеного із собою кухонного ножа розрізав черевну порожнину ОСОБА_10 .. Після цього шляхом прикладання фізичних зусиль ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викинули тіло ОСОБА_10 в річку та втопили його там.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що його дії спрямовані на заздалегідь не обіцяне приховування слідів вчиненого ОСОБА_4 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть ОСОБА_10 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, своїми активними фізичними діями допоміг ОСОБА_4 перемістити труп ОСОБА_10 з метою його подальшого вивезення, утоплення та приховання, яке і було здійснено надалі, та в подальшому не вживав жодних заходів щодо повідомлення до правоохоронних органів про вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину.

Внаслідок спільних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до висновку експерта №743 від 20.09.2019, на тілі померлого ОСОБА_10 утворилася рана на передній черевній стінці, що проникає в черевну порожнину, без ознак прижиттєвості.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 396 КК України, тобто заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому цивільний позивач ОСОБА_8 просила стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_4 10000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 340000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_5 7365,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 160000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 с. 297 КК України не визнав. Суду показав, що 01.08.2019 до нього додому прийшла ОСОБА_13 , потімм вона подзвонила ОСОБА_5 та попросила її зустріти, оскільки вона була із дитиною. Коли прийшов ОСОБА_5 , то вони всі пішли, зайшли до ОСОБА_14 , там був ОСОБА_10 , вони побули у ОСОБА_15 приблизно 20 хвилин. Потім вони повернулися додому до ОСОБА_16 , а ОСОБА_10 він сказав, щоб той прийшов до нього вранці. ОСОБА_17 мав залишитися у нього ночувати. Під вечір вони із ОСОБА_17 пішли купили горілки, а повернувшись, він, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 випивали горілку. Потім лягли спати. Вранці прийшли ОСОБА_15 і ОСОБА_20 за грошима, він віддав гроші і ті пішли, а він пішов на роботу. Потім ОСОБА_15 та ОСОБА_20 прийшло до нього додому з горілкою, але ОСОБА_19 їх не впустила. Приблизно о 14-30 год. він із ОСОБА_17 повернулися додому та помітив, що вдома немає кошеняти. Він подзвонив ОСОБА_20 та запитав де кошеня. Приблизно о 17 год. ОСОБА_21 йому передзвонив і повідомив, що прийде. В цей час до нього зайшли ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . ОСОБА_20 прийшов сам і приніс кошеня. Потім ОСОБА_17 послали в магазин за горілкою. Вони чекали на ОСОБА_17 приблизно годину, потім пішов за горілкою ОСОБА_20 і через хвилин 30 вони повернулися разом. ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та він пішли в будинок, а ОСОБА_17 і ОСОБА_20 залишилися на вулиці. Пізніше він вийшов на вулицю, але ОСОБА_20 вже не було. Пізніше він із ОСОБА_23 пішли до дитячого майданчика, а коли він вже сам повернувся додому, то ОСОБА_20 і ОСОБА_15 були у нього вдома. Вони в його будинку на кухні випивали горілку з ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . Вони всі випили горілки та він зробив ОСОБА_20 зауваження з приводу того, що той нецензурно виражався до ОСОБА_24 . ОСОБА_18 тоді вийшла на вулицю. ОСОБА_20 знову нецензурно виразився на адресу ОСОБА_24 , на що він його вдарив в підборіддя, кулак зслизнув та удар прийшовся у шию в ліву сторону. ОСОБА_20 , який в цей час сидів на стільці, на 10-15 секунд втратив свідомість. Потім прийшов до тями, встав, зробив крок вперед та впав і вдарився обличчям у бетонну підлогу лівою стороною та засопів. Він його перевернув, набрав води і облив. ОСОБА_20 отямився. В цей час зайшла ОСОБА_18 і запитала, що сталося. Він попросив ОСОБА_18 вивести ОСОБА_20 на вулицю, і вона допомогла йому того вивести ОСОБА_25 на вулицю. Вони посадили ОСОБА_20 на сходи біля будинку, а самі повернулися в будинок. Також зазначив, що ОСОБА_20 і ОСОБА_15 вживали таблетки ОСОБА_26 , зокрема Балдін 3 таблетки, а ОСОБА_20 6 таблеток, які приніс ОСОБА_15 . Потім він пішов до кімнати спати, а ОСОБА_15 і ОСОБА_18 залишалися на кухні. ОСОБА_15 зайшов у кімнату аби його розбудити, він його вдарив у плече та послав. Вночі ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 пішли з його будинку. Вранці, приблизно біля 7 години, йдучи на роботу, помітив біля хвіртки лежачого ОСОБА_20 , він рукою його торкнувся, той був мертвий. Він подзвонив на роботу, попередив, що сьогодні не прийде, пішов до сусіда ОСОБА_27 і розповів тому все, що сталося. Сусід сказав, що у нього є три варіанти: здатися правоохоронним органам, закопати тіло або втопити тіло. Він попросив сусіда допомоги перенести тіло в сарай, але той відмовився, сказавши, що може викликати поліцію. Повернувшись додому, він закидав тіло ОСОБА_20 бур`яном, а сам пішов до знайомого та розповів йому все і той також відмовився допомагати. Повернувшись додому, він подзвонив ОСОБА_17 , попросив його прийти. ОСОБА_17 прийшов разом із ОСОБА_18 , він сказав, щоб ОСОБА_18 не заходила у двір і та залишилася стояти на вулиці. Вони разом із ОСОБА_17 перенесли тіло до старого будинку. Потім він взяв лопату та вони хотіли викопати яму аби закопати тіло, але земля була дуже тверда і вони не змогли викопати яму та повернулися додому. Потім із сусідом ОСОБА_27 він пішов до магазину, де купили горілку. ОСОБА_17 в цей час залишався у нього вдома. Потім він взяв у однієї людини візок, привіз його додому та, з ОСОБА_17 , замотавши тіло ОСОБА_20 у старий килим, поклали його до візка. Вночі, вони із ОСОБА_17 візком повезли тіло ОСОБА_20 до річки Південний Буг, це приблизно 800 м. З дому він взяв ножа, оскільки так йому порадив сусід ОСОБА_28 . Він віз візок, сусід ОСОБА_29 йшов попереду, дивившись, чи ніхто не йде, а ОСОБА_17 йшов поряд з візком. Прийшовши до річки, він та Довгань пішли шукати човен, ОСОБА_17 при цьому залишався біля тіла, але вони, не знайшовши човен, повернулися. Після цього вони зняли тіло з візка, поклали його на місток. Надалі він тримав тіло за плечі, а Довгань за ноги, і ОСОБА_30 , взявши ніж, розрізав ОСОБА_31 порожнину, а ніж кинув у річку. ОСОБА_17 цього не бачив. Після цього ОСОБА_32 пішов, а він попросив ОСОБА_17 , щоб той заліз у річку із тілом ОСОБА_33 та поплив до середини річки і притопив тіло, що ОСОБА_17 і зробив. Як ОСОБА_17 притоплював тіло ОСОБА_20 , він не бачив, але той дуже швидко повернувся. Після цього він викинув мобільний телефон ОСОБА_20 та килим у річку, а ніж дістав з річки, помив, обпалив та приніс додому і поклав його на стіл, оскільки на хазяйстві мав один ніж. Наміру наносити ОСОБА_20 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть він не мав. Заявлений до нього цивільний позов визнає частково в частині завданої матеріальної шкоди, в частині моральної шкоди не визнає, оскільки, вважає, що потерпілою не доведено завдання ним такої шкоди. В останньому слові просив вибачення у потерпілої ОСОБА_8 , що так вийшло, він не хотів таких наслідків та вважає, що це сталось через необережність.

Допитаний в судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_5 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 3 с. 297 КК України визнав частково. Зокрема, визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, кається. У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України винним себе не визнав, оскільки він не вчиняв наруги над тілом ОСОБА_10 .. Суду показав, що 01.08.2019, ввечері, він, ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 та ОСОБА_24 прийшли до ОСОБА_15 , сиділи, вживали алкоголь. Наступного дня вони із ОСОБА_16 пішли на роботу. Потім ОСОБА_20 та ОСОБА_15 дзвонили ОСОБА_16 за якісь гроші. І, хоча вони самі йому дали ці кошти, ОСОБА_16 їм віддав гроші. Потім вони ще раз приходили до ОСОБА_16 . Після завершення роботи вони із ОСОБА_16 вирішили відпочити та пішли до ОСОБА_16 і зустріли там ОСОБА_18 і ОСОБА_24 та туди згодом прийшов ОСОБА_20 . ОСОБА_18 і ОСОБА_24 були в кімнаті, а чоловіки перебували на кухні. Поки він був в будинку ОСОБА_16 , то ніяких конфліктів не відбувалося. Пізніше, на прохання ОСОБА_18 , він пішов до неї додому, щоб забрати її дитину. Забравши дитину, ОСОБА_18 і він повернулися до ОСОБА_16 додому, ще посиділи та й розійшлись. Наступного дня, вранці, йому подзвонив ОСОБА_16 , повідомив, що ОСОБА_20 помер, та попросив допомогти заховати тіло. Він прийшов до ОСОБА_16 додому, тіло ОСОБА_20 лежало на подвір`ї, приблизно у 2-х метрах від входу до будинку, приховано бур`яном. Вони разом із ОСОБА_16 , взявши тіло за руки і ноги, занесли його в старий будинок. У дворі в цей час нікого не було, лише ОСОБА_24 перебувала в будинку, у неї були поломані ноги. Після цього вони із ОСОБА_16 пішли гуляти по селу, повернувшись додому, перебували в будинку приблизно до 3 години ночі. Приблизно о 3 годині ночі прийшов сусід ОСОБА_28 та біля 4 години, він ОСОБА_16 та сусід ОСОБА_28 на візку, чий візок він не знає, вивезли тіло ОСОБА_20 до річки. ОСОБА_16 із сусідом ходили шукати човен, але не знайшовши, повернулися. ОСОБА_16 та ОСОБА_28 віднесли тіло на місток. Що вони робили із тілом та хто різав черевну порожнину, він не бачив, оскільки було темно і він стояв на березі. Потім тіло ОСОБА_20 викинули в річку і ОСОБА_16 попросив його відтягти тіло на середину річки. Він заліз у воду та відтягнув тіло на середину річки і відпустив його. Що було далі з тілом він не дивився та не знає. Про ніж, яким розрізали ОСОБА_34 порожнину він нічого не знає і йому ніхто нічого не повідомляв. Зазначив, що наруги над тілом ОСОБА_20 він не вчиняв, а лише допомагав приховати тіло. Від чого помер ОСОБА_20 йому ОСОБА_16 не повідомляв. Зовнішніх ознак пошкодження тіла він не бачив. Заявлений потерпілою цивільний позов не визнає в повному обсязі.

І-ІІ. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

Відповідно до зміненого в ході судового розгляду обвинувачення, 03.08.2019 біля 07-40 год. ОСОБА_4 виявив на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 , де він проживав, тіло ОСОБА_10 , якого напередодні залишив там лежати без свідомості. Оглянувши тіло ОСОБА_10 , який не подавав ознак життя, ОСОБА_4 зрозумів, що ОСОБА_10 помер та приховав його зірваними рослинами.

Далі, біля 09-00 год. 03.08.2019 до вказаного домоволодіння прийшов ОСОБА_5 , який побачив місце події та в ході розмови із ОСОБА_4 зрозумів, що ОСОБА_10 помер. При цьому, ОСОБА_5 усвідомив, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок подій, що відбувалися біля 21-00 год. 02.08.2019 в кухні вищевказаного будинку, а саме внаслідок заподіяння ОСОБА_4 . ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого. У цей час (біля 09-00 год. 03.08.2019) ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 допомогти йому приховати сліди вказаного кримінального правопорушення, на що ОСОБА_5 погодився.

Далі у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виник спільний злочинний умисел на вчинення наруги над тілом ОСОБА_10 та заволодіння з метою протиправного збагачення предметами, наявними на тілі ОСОБА_10 , про що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усно домовилися між собою, вступивши таким чином у попередню змову.

Реалізовуючи вищевказаний спільний злочинний умисел та попередню змову, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи спільно та опираючись на дії один одного, нехтуючи нормами суспільної моралі в частині шанобливого ставлення до померлих, не вживши заходів до поховання талі ОСОБА_10 згідно встановлених традицій суспільства, всупереч вимогам ст.ст. 6, 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу», порушуючи право людини на поховання її тіла і належне ставлення до тіла після смерті, зневажаючи тим самим пам`ять про померлу людину, разом взяли тіло ОСОБА_10 за кінцівки та перенесли його до сараю, який знаходиться за вказаною адресою, домовившись в подальшому дочекатися темної пори доби та перенести тіло ОСОБА_10 далі.

При цьому, ОСОБА_4 , реалізовуючи спільний із ОСОБА_5 умисел, маючи на меті незаконне збагачення, рукою дістав із кишені джинсових штанів ОСОБА_10 належний останньому мобільний телефон невстановленої марки та поклав його до кишень свого одягу. Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишили будівлю сараю.

В подальшому, з настанням темної пори доби, в ніч з 03.08.2019 на 04.08.2019, точний час досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу та попередньої змови, разом повернулися до вищевказаного сараю із заздалегідь приготовленою господарською тачкою та килимом, спільно загорнули тіло ОСОБА_10 у вказаний килим, після цього завантажили тіло ОСОБА_10 на вказану тачку та відвезли до берега річки АДРЕСА_3 . Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно викинули тіло ОСОБА_10 з тачки на місток. Далі ОСОБА_5 почав тримати тіло ОСОБА_10 руками, а ОСОБА_4 у цей час за допомогою заздалегідь принесеного із собою кухонного ножа розрізав черевну порожнину ОСОБА_10 .. Після цього шляхом прикладання фізичних зусиль ОСОБА_4 та ОСОБА_5 викинули тіло ОСОБА_10 в річку та втопили його там.

Таким чином, досудовим розслідування дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було кваліфіковано за ч. 3 ст. 297 КК України, тобто наруга на тілом померлого, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

IІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь, кореспондують із положеннями ст. 17 КПК України, яка містить вимогу про необхідність доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Отже, висновок суду про винуватість особи має ґрунтуватися на твердому переконанні, що надані сторонами докази в їх сукупності доводять винуватість особи «поза розумним сумнівом». І навпаки висновок суду про винуватість особи не може ґрунтуватися лише на припущенні, що ця особа могла вчинити злочин, якщо з огляду на певні обставини чи докази існує «розумний» сумнів у цьому.

Таким чином, приписи ст. 62 Конституції України формулюють відповідний стандарт доведення винуватості особи в суді на підставі оцінки всієї сукупності доказів, але вони не забороняють суду зазначати в судовому рішенні мотиви прийняття чи відхилення окремих доказів, врахування чи неврахування певних фактів чи обставин. Більше того, вимога належним чином мотивувати судові рішення є одним із елементів права на справедливий суд. Це вимагає від суду ретельно оцінювати докази та надавати відповідні пояснення стосовно того, чому він бере або не бере до уваги ті чи інші факти чи обставини. І лише оцінивши відповідним чином докази в їх сукупності, суд має зробити висновок щодо винуватості або невинуватості особи.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд, в силу вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

У обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та, згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а саме: на показання потерпілої, свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, речових доказах, наданих стороною обвинувачення.

Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що обвинувачених знає. Зокрема, із ОСОБА_4 вони односельці, в певній мірі спілкувалися, знайомі дуже давно. А ОСОБА_5 у неї певний час проживав. Його привів син, сказав, що ОСОБА_5 залишився без житла, і той з весни до осені проживав у них в гаражі, син там йому облаштував житло, а вона готувала для ОСОБА_17 їжу. Щодо обставин справи, то зазначила, що це було в п`ятницю, в перших числах серпня місяця 2019 року, син пішов з дому і через деякий час із ним зник зв`язок. Вона почала його шукати, обійшла всі вулиці. Син із ОСОБА_16 ніколи не товаришував, не бував у нього вдома. Але через те, що там був ОСОБА_17 , то туди приходив і син. Коли вона, шукаючи сина, прийшла до ОСОБА_16 додому, то там у дворі нікого не було. В хаті була лише одна жінка, яку всі називають « ОСОБА_35 » з перебитими ногами та брат ОСОБА_16 . Вона ходила по двору, шукаючи сина, та у сараї, який був не зачинений, побачила велосипед сина і зрозуміла, що щось сталося. По дорозі вона зустріла ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , почала їх розпитувати за сина, вони запевняли її, що не бачили сина вже днів три. Дійшовши до кінця вулиці, розпитувавши всіх кого зустрічала, вирішила викликати поліцію. Коли приїхали працівники поліції, вони разом поїхали до дому ОСОБА_16 . Ввечері цього дня вона подзвонила цим працівникам поліції та запитала чи вони вже не приїдуть до неї, на що ті відповіли, що з річки виловили тіло, але вони ще не знають хто це. Також вказала, що на передодні син приніс додому кошеня, він завжди приносив додому всяких котів, собак. Пізніше, як вона довідалася, це кошеня було ОСОБА_16 і він поніс його назад ОСОБА_16 . Як повідомляла їй сусідка, яка працює продавцем у магазині, що син заходив у магазин брав пляшку горілки та казав, що ОСОБА_16 обіцяв його вбити, але ж, казав, що не вб`є реально, тому беру пляшку та йду до Іванова миритися. Загалом сина не було вдома 1,5 доби. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, хоча ці суми і не можуть компенсувати їй втрату сина, який був для неї і опора і надія. Син - це було єдине, що у неї було в світі. Син працював, але не офіційно, вживав алкоголь як і всі, наркотики не вживав. ОСОБА_36 він вживав наркотики, то вона би це помітила. До цього часу обвинувачені навіть не попросили у неї пробачення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_37 суду показав, що ОСОБА_4 знає з дитинства, ОСОБА_5 не знає. Того дня, точної дати він не пам`ятає, це було в кінці літа 2019 року, він із товаришем, який є також сусідом, ОСОБА_23 , зустріли ОСОБА_16 біля його будинку, поспілкувалися, зайшли у двір до ОСОБА_16 , потім зайшли до будинку, де на кухні випили приблизно по 50 г горілки. Там також були ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 та він. Перебували там приблизно 30 хвилин. ОСОБА_38 , здається, приніс ОСОБА_20 . Коли вживали алкоголь, то ОСОБА_15 в будинку не було, він був на вулиці. Потім вони із ОСОБА_23 пішли, а ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_20 залишилися. Жінок на кухні не було, чи були вони в будинку йому не відомо. В той час, як він перебував у ОСОБА_16 , то при ньому ніякого конфлікту не було. До того ОСОБА_20 не знав, про його смерть він дізнався від сторонніх людей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_39 суду показала, що обвинуваченого ОСОБА_4 вона знає, оскільки в 2019 році вона проживала разом із ним в його будинку. При цьому ні в яких стосунках із ним не перебувала, а лише просто проживали в одному будинку. Обвинуваченого ОСОБА_5 знає, оскільки вони разом певний час працювали в одних людей. Також зазначила, що з того часу вже пройшло багато часу та багато чого вона не пам`ятає. З того, що пам`ятає, то в той день, коли саме не пам`ятає, вони сиділи в кімнаті, вживали алкоголь. В кімнаті перебували: вона, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Потім прийшов ОСОБА_22 із якимось чоловіком, якого вона не знає. Хто де був не пам`ятає, вони всі сиділи на кухні, вживали горілку у великих об`ємах. Ніхто не бився, хлопці спілкувалися, спорили, як то буває під час застілля. Під час вживання алкоголю ОСОБА_20 до неї чіплявся як чоловік до жінки, і ОСОБА_16 напевно приревнував. Після цього чоловіки розійшлися, а вона та ОСОБА_16 залишилися самі в будинку та пішли спати. Чи пішов ОСОБА_20 сам, вона не пам`ятає. Вранці наступного дня ОСОБА_16 вийшов з будинку першим, а коли повернувся, то сказав, що в них «жмур». Коли вона виповзла на поріг, оскільки через поломані ноги не ходила, то побачила, що на сходах біля будинку лежав ОСОБА_20 і біля нього була кров. Їй здається, що той харкав кров`ю. ОСОБА_16 закидав тіло бур`яном. Вона казала ОСОБА_16 , щоб той викликав поліцію та швидку допомогу, на що ОСОБА_16 відповів, що ОСОБА_20 встане, візьме велосипед та поїде, харчить значить живий. Коли саме це було не пам`ятає. Потім ОСОБА_16 та ОСОБА_17 занесли тіло в стару хату, взяли з хати старий килим та замотали в нього тіло. ОСОБА_16 взяв в сусіда візок і вони разом вивезли тіло. Цього вона не бачила, оскільки сиділа в хаті, а знає це зі слів ОСОБА_16 . Також зазначила, що під час застілля ОСОБА_16 та ОСОБА_20 не сварилися. Загалом ОСОБА_20 був не конфліктний.

Щодо інших свідків, які зазначені в реєстрі досудового розслідування, то прокурор відмовилася від їх допиту.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 396 КК України, окрім визнання ним вини, також доводиться відомостями, що містяться у досліджених у судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення, зокрема:

- витягом з ЄРДР від 04.08.2019 в межах КП № 0000698 від 04.08.2019 року за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до якого в АДРЕСА_3 виявлено труп ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті (т. 3 а.с. 12);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується від 05.08.2019 від ОСОБА_8 (т. 3 а.с. 13);

- протоколом огляду трупа від 04.08.2019 та фототаблицею до нього, відповідно до якого на березі річки АДРЕСА_3 було оглянуто труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У протоколі зафіксовано місце розташування трупа, та описано одяг, в який був одягнутий труп, характер та дислокацію тілесних ушкоджень. При огляді місця події виявлено та вилучено: резинове взуття (один капець)(т. 3 а.с. 14, 15-19);

- протоколом огляду місця події від 04.08.2019 за участю ОСОБА_4 та фототаблицею до нього, де зафіксовано та описано територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , вхід у житловий будинок, місце розташування та обстановка в кімнатах, виявлено та описано в кухні, на сходах при вході до будинку біологічні речовини (рвотні маси), килим із слідами речовини бурого кольору, господарський металевий візок, резинове взуття (один капець) зовні схоже на той, що було виявлено під час огляду трупа ОСОБА_10 на березі р. П.Буг, та вони разом становлять пару, кухонний ніж, які вилучено з місця події (т. 3 а.с. 20-43);

- постановою про приєднання до справи речових доказів від 05.08.2019 (т. 3 а.с. 44-45);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2019 про накладення арешту на майно, що вилучено 04.08.2019 під час огляду місця події (т. 3 а.с. 46);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2019 про надання дозволу на проведення обшуку будинку, який було проведено до постановлення ухвали слідчого судді, а саме домогосподарства АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження № 0000698 від 04.08.2019 (т. 3 а.с. 47);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.08.2019, справа № 127/21370/19 про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 (т. 3 а.с. 48);

- лікарським свідоцтвом про смерть № 604-ж від 05.08.2019 ОСОБА_10 1985 р.н. (т. 3 а.с. 49);

- висновком експерта №743 від 20.09.2019, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені: 2 садна в лобній ділянці, 1 садно в правій виличній ділянці, крововиливи в м`які тканини голови в лобно-скроневій ділянці зліва та в лобній справа, а також травма шиї - 3 садна на шиї справа, крововилив в м`які тканини шиї справа відповідно розташуванню рефлексогенних зон шиї, розрив лівого синдесмозу (з`єднання лівого великого рога кістки із тілом) під`язикової кістки. Вказані травми є прижиттєвими, виникли від дії тупих твердих предметів, можливо, 02.08.19. При цьому механізм утворення саден - удари з елементами тертя, крововиливів в м`які тканини голови - удар чи співударяння з тупими предметами, механізм утворення травми шиї локальне прикладання травмуючого предмету за механізмом удару в ділянку шиї справа. Травма шиї має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Садна на лобі та у виличній ділянці, а також крововиливи в м`які тканини голови мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не стоять. Крім зазначених ушкоджень, при експертизі трупа ОСОБА_10 виявлена рана на передній черевній стінці, що проникає в черевну порожнину, без ознак прижиттєвості. Дана рана виникла від дії предмету, що мав ріжучі властивості. Смерть ОСОБА_10 настала від тупої травми шиї з ушкодженнями її рефлексогенних зон, що спричинило розвиток травматичного шоку.При експертизі трупа ОСОБА_10 не виявлено ознак захворювань чи патологічних станів, які могли б самостійно призвести до настання смерті.Враховуючи характеристики трупних змін та обставини справи (перебування тіла у воді в теплу пору року), слід вважати, що смерть ОСОБА_10 могла настати в період більш як 2 доби до розтину трупа.При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_10 , 1985 р.н., виявлено морфін, кодеїн, папаверин, які входять у склад опію, також при судово-медичній експертизі крові та сечі трупа ОСОБА_10 , 1985 р.н., методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 3,3 о/оо у крові та 3,9 о/оо у сечі. Це свідчить про те, що на момент настання смерті ОСОБА_10 перебував під впливом наркотичних речовин та етилового алкоголю.При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 не виявлено тілесних ушкоджень, характерних по локалізації для боротьби чи самооборони; та фотокопії до висновку (т.3, а.с. 50-55);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2019 про призначення судово-медичної (цитологічної) експертизи у кримінальному провадженні №0000698 від 04.08.2019 (т.3, а.с. 56-58);

- висновком експерта №162 від 26.09.2019 року за результатами судово-медичної імунологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000698 від 04.08.2019 року (т. 3 а.к.п. 59-60);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2019 про призначення судово-медичної (цитологічної) експертизи у кримінальному провадженні №0000698 від 04.08.2019 (т. 3 а.с. 61);

- висновком експерта №163 від 26.09.2019 року за результатами судово-медичної імунологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000698 від 04.08.2019 (т. 3 а.с. 62-63);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2019 про призначення судово-медичної (цитологічної) експертизи у кримінальному провадженні №0000698 від 04.08.2019 (т. 3 а.с. 64);

- висновком експерта №137 від 26.09.2019 року за результатами судово-медичної імунологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000698 від 04.08.2019 (т. 3 а.с. 65-66);

- ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2019 про призначення судово-медичної (цитологічної) експертизи у кримінальному провадженні №0000698 від 04.08.2019 (т. 3 а.с. 67-69);

- висновком експерта №161 від 04.10.2019 за результатами судово-медичної імунологічної експертизи у кримінальному провадженні №0000698 від 04.08.2019, згідно якого в слідах на фрагменті килимового покриття (названого слідчим «Вирізка з ковдри»), представленому на дослідження, встановлено наявність крові людини. При серологічному дослідженні в цьому об`єкті антигени А та В не виявлені, встановлено наявність антигену Н та ізогемаглютинини анти-А та анти-В. Таким чином, кров у вказаному об`єкті може походити від будь-якої людини з групою крові з ізогемаглютининами анти-А та анти-В і походження її, як від потерпілого ОСОБА_10 , так і від підозрюваного ОСОБА_4 , не виключається (т. 3 а.с. 70-72);

- протоколами проведення слідчого експерименту від 25.11.2019 за участі ОСОБА_5 та його захисника, ОСОБА_4 та його захисника, до яких долучено диски з відеофіксацією. Відповідно до вказаних протоколів ОСОБА_4 розповів та показав, що відбувалося між ним та ОСОБА_10 в його будинку, як він наносив удар кулаком ОСОБА_10 , від якого той впав. Після цього ОСОБА_4 виніс ОСОБА_10 у двір домоволодіння, а сам повернувся до будинку. На наступний ранок він виявив, що ОСОБА_10 помер та подзвонив ОСОБА_5 попросив допомоги позбутися тіла ОСОБА_10 .. Як потім вони разом із ОСОБА_5 заносили тіло ОСОБА_40 до сараю, а потім вночі вивозили візком тіло, яке було загорнуто у килим, до річки. Надалі ОСОБА_5 вказував, що живіт ОСОБА_10 розрізав ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 вказав, що він спробував пробити живіт ОСОБА_10 , але не зміг, та передав ніж ОСОБА_5 , який і розрізав живіт ОСОБА_10 .. Після цього вони скинули тіло ОСОБА_10 у воду і ОСОБА_5 відтягнув його подалі від берега (т. 3 а.с. 73-77, 78-83).

Суд не бере до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , оскільки дані свідки у своїх показах ані підтвердили ані спростували ні обставини справи ні покази обвинувачених.

Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було повно, всебічно та неупереджено досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

III. Мотиви, із яких виходив суд при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_43 в тому, що він 02.08.2019 приблизно о 21-00 год., знаходячись в приміщенні житлового будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_10 , маючи намір спричинити ОСОБА_10 тілесні ушкодження та завдати фізичного болю, діючи з протиправним умислом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій у вигляді заподіяння шкоди як здоров`ю, так і життю ОСОБА_10 , та бажаючи їх настання, наніс останньому сильний удар кулаком правої руки в область обличчя нижньої щелепи з переходом на шию, від чого ОСОБА_10 впав на підлогу та втратив свідомість. Через деякий час ОСОБА_4 виніс ОСОБА_10 з приміщення будинку на подвір`я, де залишив його лежати без свідомості. В подальшому внаслідок отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_10 03.08.2019 помер. Після цього, 03.08.2019, ОСОБА_5 на прохання ОСОБА_4 погодився допомогти останньому позбутися тіла ОСОБА_10 та в ніч з 03.08.2019 на 04.08.2019, разом вивезли тіло ОСОБА_10 до річки Південний Буг, після цього скинули тіло у воду, а ОСОБА_5 , зайшовши у воду, відволік його подалі від берега та залишив там.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини, а також надання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 різних, не послідовних, суперечливих показів суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Так, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає, що дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковані не правильно, з огляду на відсутність у останнього умислу на спричинення ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерті потерпілому, тому вважає, що дії обвинуваченого підлягають перекваліфікації на ч. 1 ст. 119 КК України.

Твердження та доводи ОСОБА_4 та його захисника про відсутність умислу в обвинуваченого на спричинення ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерті потерпілому, та необхідність перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст.119 КК України, суд вважає непереконливими з наступних підстав.

Частина 2 статті 121 КК України передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У свою чергу, частина 1 статті 119 КК України передбачає відповідальність за вбивство, вчинене через необережність.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Якщо провести аналіз складів злочинів вбивства через необережність та умисного тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого (відповідно ст. 119 та ч. 2 ст. 121 ККУ), то об`єктами в ст. 119 виступає життя особи, а в ч. 2 ст. 121 здоров`я та життя особи; об`єктивною стороною у випадку вбивства через необережність є: 1) діяння посягання на життя іншої людини; 2) наслідки у вигляді її смерті; 3) причинний зв`язок між вказаними діянням і наслідками, а у випадку умисного тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого; 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками. З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 119 ККУ, характеризується необережністю: злочинною самовпевненістю або злочинною недбалістю, а в ч. 2 ст. 121 заподіяння тілесного ушкодження здійснюється навмисно, а смерть заподіюється необережно.

Відмінність між двома суспільно небезпечними діяннями полягає у тому, що умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого, причому особливістю цього є те, що присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний тяжкі тілесні ушкодження і похідний смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

У разі ж вбивства через необережність, таке усвідомлення відсутнє винний не усвідомлює можливості настання смерті потерпілого. Отже, вчинене діяння слід кваліфікувати як вбивство через необережність.

У постанові №2 Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (ст. 26) передбачено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК.

Вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відмежовувати від вчинення цих діянь з непрямим умислом (коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на конкретні обставини, які могли б його відвернути), а вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної недбалості від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була і (або) не могла його передбачати).

Верховний Суд України в своїх рішеннях (справи № 5-10кс14, № 5-32кс14) неодноразово вказував, що вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілого і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

У справі, що розглядається про умисел обвинуваченого ОСОБА_4 на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, переконливо свідчить сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння, зокрема, спосіб нанесення, характер і локалізація тілесного ушкодження (травма шиї - 3 садна на шиї справа, крововилив в м`які тканини шиї справа відповідно розташуванню рефлексогенних зон шиї, розрив лівого синдесмозу (з`єднання лівого великого рога кістки із тілом) під`язикової кістки. Вказані травми є прижиттєвими, виникли від дії тупих твердих предметів, можливо, 02.08.19. При цьому механізм утворення саден - удари з елементами тертя, крововиливів в м`які тканини голови - удар чи співударяння з тупими предметами, механізм утворення травми шиї локальне прикладання травмуючого предмету за механізмом удару в ділянку шиї справа. Травма шиї має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та стоїть в причинному зв`язку зі смертю), поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, яка свідчить про наявність умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень і полягає в тому, що останній, заподіявши потерпілому удар у життєво важливий орган шию, внаслідок чого ОСОБА_10 тратив свідомість, після цього ОСОБА_4 вивів його на вулицю та, повернувшись назад у будинок, продовжив вживати алкоголь. Після цього пішов спати, а вранці, вийшовши на вулицю з будинку, побачив тіло ОСОБА_10 , приховав його бур`яном та вирішував питання аби позбавитися тіла ОСОБА_10 .. Дії ОСОБА_4 безумовно свідчать про умисел та спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого шляхом спричинення тому тяжкого тілесного ушкодження.

Вказані обставини переконують суд, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно завдав потерпілому тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть останнього, а його показання, які суд сприймав безпосередньо у судовому засіданні, не відповідають дійсним обставинам справи.

На переконання суду, усі дії ОСОБА_4 були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 з мотивів помсти потерпілому, з яким у нього виник словесний конфлікт в ході спільного вживання алкогольних напоїв та вказують на те, що обвинувачений бажав настання тяжких наслідків і усвідомлював, що спричинення ним удару в шию потерпілого потягне за собою смерть останнього.

Завдаючи удар кулаком в область шиї, обвинувачений ОСОБА_4 діяв з прямим умислом на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди як здоров`ю так і життю потерпілого та бажав їх настання, а тому його дії правильно кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять усі елементи складу кримінального правопорушення, що йому інкримінують.

Об`єктивних даних, які б свідчили про дії ОСОБА_4 , пов`язані із захистом своїх прав та інтересів на момент скоєння злочину, матеріали кримінального провадження не містять.

Щодо пред`явленого досудовим розслідуванням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 297 КК України передбачена відповідальність за наругу над тілом (останками, прахом) померлого, вчинену за попередньою змовою групою осіб.

Суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що дії, які його утворюють, грубо порушують суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті і праху покійних. Вчинення такого злочину найбільшою мірою завдає моральної шкоди рідним і близьким померлих, а також шкодить належному вихованню людей щодо їх ставлення до загальнолюдських цінностей.

Об`єкт злочину моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхнього поховання. Цей злочин заподіює моральну шкоду насамперед рідним і близьким померлих, порушує громадський спокій, може викликати міжетнічні та міжконфесійні конфлікти, негативно впливає на виховання підлітків. Ставлення до померлих чи не найбільш яскраво показує різницю між цивілізацією і дикістю, в ньому відображається і ставлення особи до інших соціальних цінностей

Предметами злочину є: 1) могила; 2) інше місце поховання; 3) труп; 4) урна з прахом; 5) предмети, що знаходяться в місці поховання або на трупі.

Об`єктивна сторона злочину проявляється у: 1) нарузі над могилою, іншим місцем поховання, над трупом або урною з прахом покійного; 2) викраденні предметів, що знаходяться в місці поховання або на трупі.

Наруга це образливе ставлення, грубе знущання, демонстрація зневаги до місця поховання чи праху покійного. Способи вчинення наруги в законів не визначені. Це можуть бути: осквернення, у т.ч. шляхом вчинення непристойних надписів, малюнків, виливання нечистот; руйнування надмогильних споруд; розкопування місця поховання, розчленування трупа чи його знищення, зривання одягу. Наруга характеризується як об`єктивним моментом вчиненням щодо праху чи місця поховання певних діянь, так ї суб`єктивним прагненням зневажити пам`ять про померлого, продемонструвати своє негативне ставлення до суспільних принципів, які панують в цій сфері. Наруга переважно вчиняється шляхом дії.

Cуб`єктивна сторона злочину характеризується умислом.

Діяння, передбачене ст. 297, відсутнє, якщо у встановленому порядку здійснюються ексгумація трупа, перенесення могили на інше місце, впорядкування місця поховання, а також якщо певні дії з трупом не становлять собою наруги (наприклад, мотивом розчленування трупа або інші дії із трупом є приховування вчиненого вбивства).

В даному ж випадку мотивом вчинення діянь з тілом ОСОБА_10 , зокрема розрізання черевної порожнини, слугувало лише бажання позбавитися тіла та приховати наслідки спричиненого ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_10 ..

Отже стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами того, що розрізавши черевну порожнину трупа ОСОБА_10 , обвинувачені прагнули саме наругатися на його тілом з мотивів зневажити пам`ять про померлого, продемонструвати своє негативне ставлення до суспільних принципів, які панують в цій сфері.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції Українита ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інкримінованого їм діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який серед іншого знайшов свій вияв у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема його Рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначено, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Тому, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення не довела належними та допустимими доказами , що обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 297 КК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 297 КК України підлягають виправданню в зв`язку із недоведеністю інкримінованого їм кримінального правопорушення.

IV. Дані про осіб обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Досліджуючи дані про осіб обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом встановлено наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення кримінального правопорушення був повнолітнім, раніше судимий 07.03.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі, звільнений з-під варти в залі суду, як такий, що відбув призначене покарання (т. 3 а.с. 86-101), перебував у міжнародному розшуку у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (т. 3 а.с. 105), утримувався під вартою в російській федерації та був переданий компетентним органам України у зв`язку із його розшуком (т. 3 а.с. 106), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т. 3 а.с. 102, 103 104), станом на 05.08.2019 зареєстрований в АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 107), за місце проживання в АДРЕСА_1 , характеризується позитивно (т. 3 а.с. 108), не є інвалідом першої-другої груп, 05.08.2019 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та з цього часу утримується під вартою (т. 1 а.с. 71-74, 75-78).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_5 на час вчинення кримінального правопорушення був повнолітнім, раніше судимий 18.06.2019 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік (т. 3 а.с. 112-114), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т. 3 а.с. 118, 119, 120), станом на 05.08.2019 проживав без реєстрації в АДРЕСА_2 за місцем проживання характеризується позитивно (т. 3 а.с. 116), не є інвалідом першої-другої груп, 05.08.2019 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та з цього часу утримується під вартою (т. 1 а.с. 51-54, 55-60).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно ст. 66 КК України суд визнає шире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.

V. Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами статтей 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України він вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, характер та спосіб його вчинення, характер тілесних ушкоджень, ставлення винного до наслідків своїх діянь, відомості про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що характеризує його в загально-соціальному плані, наявність постійного місця проживання, непрацюючого, характеристику за місцем проживання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання, тому дійшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією частини статті, яка йому інкрименується, та відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 в справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку суду, призначення такого виду покарання, як позбавлення волі, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, і буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України він вчинив нетяжкий злочин проти правосуддя, характер та спосіб його вчинення, визнання ним вини, ставлення винного до наслідків своїх діянь, відомості про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив новий умисний злочин під час звільнення від відбування покарання із іспитовим строком, що характеризує його в загально-соціальному плані, відсутність зареєстрованого місця проживання, непрацюючого, характеристику за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання, тому дійшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією частини статті, яка йому інкрименується.

Стороною обвинувачення, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 з 05.08.2019 перебуває під вартою, заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, оскільки з дня вчинення ним кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 396 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник також просили звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 396 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Враховуючи обставини справи, суд доходить висновку, що клопотання прокурора, яке підтримане обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником, підлягає задоволенню.

VІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

У справі, що розглядається, потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У вказаному цивільному позові потерпіла просила стягнути з обвинувачених на її користь матеріальну шкоду на загальну суму 17365,00 грн. (10000,00 грн. з ОСОБА_4 та 7365,00 грн. з ОСОБА_5 ), які були здійснені на поховання і поминальні обіди (т. 1 а.с. 43-45), а також моральну шкоду на загальну суму 500000,00 грн. (340000,00 грн. з ОСОБА_4 та 160000,00 грн. з ОСОБА_5 ) у зв`язку із втратою сина, внаслідок чого погіршився її стан здоров`я, вона душевно та фізично страждає (т. 1 а.с. 97, 98-108).

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Як роз`яснено в п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» від 02 липня 2004 року №13, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Відповідно до пункту 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, пов`язаних із втратою близької людини. Суд погоджується з тим, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду в результаті протиправних дій обвинувачених. Потерпіла зазнала значних больових та душевних страждань, пов`язаних із смертю сина, що призвело до істотних та неповоротних змін в її житті.

Тому, виходячи з положень статей 23, 1167 ЦК України, засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням всіх обставин справи, доведенності вини кожного з обвинувачених, наслідків, що настали від вчиненого кримінального правопорушення, ступеню та характеру фізичних, душевних та психічних страждань потерпілої, суд вважає, що заявлені потерпілою ОСОБА_8 позовні вимоги до обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_5 слід відмовити.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України та матеріалів кримінального провадження речові докази необхідно знищити.

За приписами п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (ч. 2 ст. 124 КПК України).

Документально підтверджені витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 29.09.2024 обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 діб, тобто, до 24 листопада 2024 включно.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_4 слід залишити незмінним до набрання цим вироком законної сили, а ОСОБА_5 - скасувати.

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2019 необхідно скасувати.

Керуючись ст. 65 КК України, ст.ст. 2, 7-29, 100, 349, 369-371, 373-375, 392-395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 297 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України.

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 297 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 в строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні з 05.08.2019 до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України - задовольнити.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного за даним вироком покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 396 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Запобіжний захід раніше обраний ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, скасувати.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 18.06.2019 відносно ОСОБА_5 виконувати самостійно.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2019 року (справа № 127/21616/19), а саме на: резиновий капець, який поміщено до спецпакету «Національна поліція України» №INZ 2034578, що був вилучений під час огляду місця події на березі річки Південний Буг в смт. Стрижавка Вінницького району; змив біологічного походження, вилученого з підлоги на кухні змиву (рвотні маси), який поміщено до паперового конверту «Національна поліція України Головне слідче управління»; бинт зі слідами рвотних мас, вилучених зі сходів будинку, який поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління»; упаковку з-під таблеток «Азамптон», яку поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління»; резиновий капець, який вилучений з даху нежилого приміщення та поміщено до спецпакету з написом «Національна поліція України Головне слідче управління» № INZ 20352375; вирізка килиму зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління»; 3 (три) змиви зі склянок, які поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління»; кухонний ніж, який поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління», металеву тачку, які були вилучені 04.08.2019 з території домогосподарства АДРЕСА_1 .

Речові докази, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Вінницького РВ ВВП ГУНП у Вінницькій області, а саме: резиновий капець, який поміщено до спецпакету «Національна поліція України» №INZ 2034578, що був вилучений під час огляду місця події на березі річки Південний Буг в смт. Стрижавка Вінницького району; змив біологічного походження, вилученого з підлоги на кухні вилученого змиву (рвотні маси), який поміщено до паперового конверту «Національна поліція України Головне слідче управління»; бинт зі слідами рвотних мас, вилучених зі сходів будинку, який поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління»; упаковку з-під таблеток «Азамптон», яку поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління»; резиновий капець, який вилучений з даху нежилого приміщення та поміщено до спец.пакету з написом «Національна поліція України Головне слідче управління» № INZ 20352375; вирізка килиму зі слідами речовини бурого кольору, який поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління»; 3 (три) змиви зі склянок, які поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління»; кухонний ніж, який поміщено до паперового конверту з написом «Національна поліція України Головне слідче управління», металеву тачку знищити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 340000 (триста сорок тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволені цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_5 відмовити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1