У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

у складі учасників справи:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

кримінальне провадження 1-кс/308/6678/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді в межах кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000755 від 03 листопада 2024 року клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокурутури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.262 Кримінального кодексу України, -

встановив:

05 листопада 2024 року до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокурутури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.262 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 листопада 2024 року, близько 07 години 00 хвилин, сержант ОСОБА_7 , здійснюючи спостереження з тилових підступів на напрямку прикордонних знаків №239 - 241, побачив, що в сторону державного кордону України, в межах прикордонної смуги рухається група з 2 (двох) осіб, у складі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які достовірно знаючи, що в Україні введено правовий режим воєнного стану, та усвідомлюючи те, що виїзд за межі країни громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, намагались незаконно перетнути державний кордон України, поза пунктом пропуску, до Республіки Словаччина, сержантом ОСОБА_7 , вказаним особам, висловлено законні вимоги про зупинку.

Однак, ОСОБА_4 , 03 листопада 2024 року, близько 07 години 00 хвилин, знаходячись поблизу с. Гута Ужгородського району Закарпатської області, 50 метрів від державного кордону України із Республікою Словаччина, в районі прикордонного знаку № НОМЕР_1 ділянки відповідальності ВПС «Новоселиця» ВІПС «Гута» 94 прикордонного загону, у порушення норм ст. ст. 3, 21, 28, 68 Конституції України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що він знаходиться в межах прикордонної смуги, а перед ним знаходиться особа у форменому одязі Державної прикордонної служби України сержант ОСОБА_7 , який виконує покладені на нього службові обов`язки щодо охорони державного кордону, підбіг до останнього та наніс інспектору прикордонної служби 2 категорії оператору БПАК ВПС «Новоселиця» ВІПС «Гута» 94 прикордонного загону сержанту ОСОБА_7 щонайменше 15 ударів лівою рукою зжатою в кулак в область обличчя та голови.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Окрім цього, 03 листопада 2024 року, близько 07 год. 00 хв. ОСОБА_4 , в період дії правового режиму воєнного стану введеного у дію Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (із змінами якими, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб тобто до 09 листопада 2024 року) та достовірно знаючи, що виїзд за межі країни громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, здійснюючи опір інспектору прикордонної служби другої категорії - оператору БПАК ВПС «Новоселиця» ВІПС «Гута» 94 прикордонного загону сержанту ОСОБА_7 , який ніс службу з охорони державного кордону України, знаходячись поблизу с. Гута Ужгородського району Закарпатської області, 50 метрів від державного кордону України із Республікою Словаччина, в районі прикордонного знаку № НОМЕР_1 ділянки відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВІПС «Гута» НОМЕР_2 прикордонного загону, керуючись спільним умислом на незаконний перетин Державного кордону України та з метою не бути затриманими нарядом Державної прикордонної служби, в ході того як ОСОБА_4 тримав ОСОБА_7 та наносив останньому тілесні ушкодження, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відкрито викравіз правої руки ОСОБА_7 його табельну вогнепальну зброю пістолет Макарова серії НОМЕР_3 , промислового виробництва, який є ручною бойовою нарізною вогнепальною зброєю, придатною до стрільби, та 7 патронів, які є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 9 х 18 мм зі звичайною кулею (9 мм), придатними до стрільби, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , з викраденою вогнепальною зброю і боєприпасами вдалися до втечі в напрямку Республіки Словаччина, в ході чого ОСОБА_4 було затримано працівниками Державної прикордонної служби України.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 262 КК України, тобто викрадення вогнепальної зброї, бойових припасів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

04 листопада 2024 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, тобто в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 262 КК України, тобто у викраденні вогнепальної зброї, бойових припасів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_4 підтверджується наступними зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця події від 03 листопада 2024 року; показами потерпілого ОСОБА_7 ; показами свідка ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_9 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

В клопотанні слідчий зазначив, що домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.262 Кримінального кодексу України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив таке задовольнити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, зазначила, що підозрюваний частково визнає вину, та не збирається ухилятись та переховуватись.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію захисника та просив суд у задоволенні клопотання відмовити, однак зазначив, що визнає вину частково, а саме розуміє, що погано вчинив вступивши у бійку з прикордонником, мотивує це непереборним бажанням перетнути кордон, разом з тим зброю у прикордонника не забирав, особу яка це зробила, не знає в той день бачив перший раз.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшла до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів клопотання та у судовому засіданні, ОСОБА_4 інкримінується вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.262 Кримінального кодексу України, найтяжчий з яких відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого.

Як вбачається з пояснень сторони обвинувачення, підставою обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як і відомості щодо особистості ОСОБА_4 ..

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4. перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення.

Як вже зазначено вище, з пояснень сторони обвинувачення вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу в виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 було обґрунтованість підозри, вагомість доказів, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Аналогічні посилання, як підставу застосування запобіжного заходу, наведено прокурором і у клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого, наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 та п.4 ч.2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.262 КК України.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий стосується питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні Нечипорук і Йонкало проти України(п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства).

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених матеріалах кримінального провадження, дає підстави вважати пред`явлену ОСОБА_4 підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Слідчий суддя, вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що найтяжче кримінальне правопорушення (ч.2 ст.262 КК України), у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (до 10 років позбавлення волі), останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Слідчий суддя, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, вважає, що ОСОБА_4 знаходячись на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, тобто наявний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Також враховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 будучи на волі може вдатися до вчинення інших кримінальних правопорушень, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчим суддею оцінювалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, відповідно до характеристики ОСОБА_4 , останній являється працездатним, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, слідчий суддя враховує той факт, що усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, при цьому слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , має можливості переховуватися від органів досудового розслідування, суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та існує можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

На підтвердження вказаних ризиків свідчить і неминуче бажання ОСОБА_4 перетниути державний кордон, а відтак цілком реальним є ризик вчинення ним ще одної спроби такого перетину, що враховуєтьс слідчим суддею при обранні запобіжного заходу .

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, його ставлення до скоєного суд приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків можливості підозрюваного переховуватися від суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає тяжкості пред`явленої ОСОБА_4 підозри, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Таким чином, за наведених вище обставин, слідчий суддя вважає за доцільне обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів.

Суд, враховує, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, суд відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього кодексу має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, із показань ОСОБА_4 даних під час розгляду клопотання вбачається, що останній дійсно наносив удари працівнику приордонної служби під час виконання ним службових обовязків, тому слідчий суддя приходить до переконання про недоцільність визначення застави.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, з моменту затримання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 187, 193, 196, 197, 309 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати (обрати) щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.262 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів починаючи з 03 листопада 2024 року по 30 грудня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Повний текст ухвали було складено та проголошено 08 листопада 2024 року о 16 год. 50 хв..

Слідчий суддя ОСОБА_1