Справа № 953/7047/23
н/п 1-кс/953/6706/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2024 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні начальника Спеціалізованої екологічної прокуратури Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 06.03.2022 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації (РФ), місце проживання: АДРЕСА_1 , полковника, командира 79-тої НОМЕР_1 збройних сил РФ (військова частина № НОМЕР_2 ), ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 02.08.2001 ВВС м. Сальськ Ростовської області, РФ, робоча адреса: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ст. 441КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и в:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, у якому слідчий просить надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 06.03.2022 стосовно підозрюваного ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ст. 441 КК України.

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Управління СБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 06.03.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 438, ч. 28 ст. 441 КК України за фактом порушення військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації законів та звичаїв війни та дій, що можуть спричинити екологічну катастрофу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан (указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX).

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ) та ін.)».

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03 липня 1954 року, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Згідно з ч. 1 ст. 4 зазначеної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до ст. 33 вказаної Конвенції пограбування забороняються.

Статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України.

Представниками влади і збройних сил російської федерації, всупереч міжнародному правопорядку, нехтуючи державним суверенітетом України, з 20 лютого 2014 року розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

У результаті указаних протиправних дій російською федерацією було тимчасово окуповано АР Крим, м. Севастополь, частини Донецької і Луганської областей України, де створені окупаційні адміністрації рф.

Окупація указаних територій не принесла бажаних результатів, а тому представниками влади і збройних сил російської федерації вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням збройних сил та інших військових формувань російської федерації.

З огляду на викладене, між державами рф та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

24 лютого 2022 року о 5 годині збройними силами російської федерації здійснено пуски крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України та цивільним об`єктам, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період із 5 години 24 лютого 2022 року та до цього часу підрозділи ЗС та інших військових формувань рф здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі та поранення цивільних осіб, у тому числі жінок і дітей, знищення та пошкодження сотень цивільних об`єктів.

24.02.2022 після оголошення Президентом рф про початок «спеціальної військової операції», російські війська перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області. Цього ж дня на території Харківської області почались бої з військовослужбовцями зс рф, обстріли цивільних об`єктів та цивільного населення на території Харківської області.

Зокрема, вторгнення на територію України здійснили військові формування та підрозділи 79-тої гвардійської реактивної артилерійської Новозибківської бригади Західного військового округу збройних сил РФ (військова частина № НОМЕР_2 ), командиром якої на той час був полковник ОСОБА_3 ..

Так, станом на 09.03.202 військовослужбовці ЗС РФ практично повністю контролювали територію населених пунктів на території Харківського, Дергачівського районів Харківської області, розмістили бойову техніку та достовірно знаючи, що за адресою АДРЕСА_3 розташований цивільний та об`єкт критичної інфраструктури ННЦ «ХФТІ», усвідомлюючи, що він несе небезпеку у разі його знищення та/або пошкодження, будучи обізнаними з нормами міжнародного гуманітарного права, зокрема положеннями Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12.08.1949 та додатковими протоколами до них, порушуючи ч. 3 ст. 35, ст. 48, ч. 1, ч. 4 (а) ст. 51, ч. 1 ст. 52, ч. 1 ст. 55 Протоколу І, діючи умисно, в ході повномасштабного збройного наступу ЗС РФ на територію України, вчинили дії щодо нанесення артилерійських, мінометних, авіаційних та інших ударів по цивільному об`єкту та об`єкту критичної інфраструктури ННЦ «ХФТІ», які могли призвести до екологічної катастрофи та спричинити широкомасштабну, довгострокову та серйозну шкоду навколишньому середовищу.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949 (далі Конвенція), учасниками якої є, зокрема Україна та РФ, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Статтею 147 Конвенції передбачено, що серйозними порушеннями є дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року (далі Протокол) заборонено застосовувати методи або засоби ведення воєнних дій, які мають на меті завдати або, як можна очікувати, завдадуть широкої, довгочасної і серйозної шкоди природному середовищу.

В ст. 48 Протоколу закріплено, що для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Протоколу цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями.

В ч. 1 ст. 52 Протоколу чітко зазначено пр. те, що цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Протоколу, то при веденні воєнних дій має бути виявлена турбота про захист природного середовища від широкої, довгочасної і серйозної шкоди. Такий захист включає заборону використання методів або засобів ведення війни, що мають на меті завдати або, як можна очікувати, завдадуть такої шкоди природному середовищу й тим самим завдадуть шкоди здоров`ю або виживанню населення.

У статтях 1(2)(a)&(b) Європейської конвенції про непридатність терміну давності до злочинів проти людяності та військових злочинів, яку ратифікувала Україна, перераховано порушення Женевської конвенції та Додаткового протоколу I, а також порушення законів війни та військових звичаїв, не передбачені Женевською конвенцією, як військові злочини.

Відповідно до принципу законності, фраза «Порушення законів і звичаїв війни» крім порушень норм Женевських конвенцій та Додаткового протоколу I, зазвичай розуміється як не всі, а лише серйозні порушення міжнародного гуманітарного права. Той самий підхід визнаний і в Європейській конвенції про непридатність терміну давності до злочинів проти людяності та військових злочинів, в якій йдеться про порушення, які мають особливо серйозний характер.

Серйозні порушення міжнародного гуманітарного права вважаються, якщо вони ставлять під загрозу осіб, що захищаються (наприклад, цивільних осіб, військовополонених, поранених і хворих) або об`єкти (наприклад, цивільні об`єкти або інфраструктуру) або якщо вони порушують важливі цінності. Більшість військових злочинів пов`язані зі смертю, пораненнями, руйнуваннями чи незаконним захопленням майна.

Отже серйозним порушенням міжнародного гуманітарного права вважається умисний напрям атак на цивільні об`єкти, в порушення статті 52 Додаткового протоколу I. Цей воєнний злочин по суті є сучасним формулюванням, заснованим на статті 23(g) Гаазьких положень 1907 року, яка забороняє знищення власності противника, якщо цього не вимагають військові потреби.

Однак, зазначеними особами умисно здійснювалися дії, які порушували закони та звичаї ведення війни, що закріплені в Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї, Конвенції про захист цивільного населення під час війни, а також в інших міжнародних договорах, що визначають права і

обов`язки військовослужбовців, а також цивільного населення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що полковник ОСОБА_3 станом на 24.02.2022 проходив військову службу на посаді командира 79-тої ІНФОРМАЦІЯ_2 збройних сил російської федерації (військова частина № НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 .

Перебуваючи на посаді командира79-тої гвардійської реактивної артилерійської Новозибківської бригади Західного військового округу за РФ станом на 24.02.2022 ОСОБА_3 здійснював управління окремими дивізіонами даної бригади, яка мала на озброєнні серед іншого реактивні системи залпового вогню: калібру 300-мм 9А52 «Смерч», калібру 300-мм 9К515 «Торнадо-С», калібру 220-мм БМ-27 « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Так, відповідно пункту 16 розділу ІІІ Положення про військовий округ збройних сил російської федерації, затвердженого наказом президента російської федерації від 19 квітня 2017 р. N 177 (далі Положення), командувач військами військового округу є прямим начальником особового складу військового округу і відповідає за бойову та мобілізаційну готовність військ (сил) військового округу та органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин та організацій збройних сил, що знаходяться в його оперативному підпорядкуванні, а також за виконання ними завдань за призначенням.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення командувачу військ військового округу безпосередньо підпорядковуються об`єднане стратегічне командування військового округу, що входять до складу військового округу, об`єднання, з`єднання, військові частини, організації збройних сил і військові комісаріати. Безпосереднє підпорядкування передбачає підпорядкованість командувачу військ військового округу з усіх питань. Безпосередньо підпорядковані об`єднання, з`єднання, військові частини, організації збройних сил та військові комісаріати виконують завдання, поставлені відповідно до рішень та планів командувача військ військового округу.

Відповідно до пункту 18 розділу ІІІ Положення в оперативне підпорядкування командувача військ військового округу для вирішення завдань в галузі оборони можуть передаватися об`єднання, з`єднання, військові частини та організації Збройних Сил, інші війська, військові формування та органи відповідно до Плану застосування Збройних Сил Російської Федерації, указами та розпорядженнями Президента Російської Федерації, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил Російської Федерації, спільними нормативними правовими актами Міністерства оборони Російської Федерації та відповідних федеральних органів виконавчої влади. Оперативне підпорядкування передбачає постійну або тимчасову підпорядкованість (на період підготовки та виконання бойових завдань) органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин та організацій Збройних Сил, інших військ, військових формувань та органів командувачу військ військового округу, у тому числі з питань бойової та мобілізаційної готовності При цьому зберігається їх підпорядкування відповідним центральним органам військового управління, а також органам управління інших військ, військових формувань та органів з питань організації виконання спеціальних завдань та організації спеціальних видів забезпечення. Застосування оперативно підпорядкованих органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин та організацій Збройних Сил, інших військ, військових формувань та органів здійснюється згідно з рішеннями та планами командувача військ військового округу.

При цьому, згідно зі статтею 77 Статуту внутрішньої служби зс рф, затвердженого Наказом президента рф «Про затвердження загальновійськових статутів збройних сил російської федерації» від 10.11.2007 № 1495 (ред. від 31.07.2022), «в ході виконання бойових завдань військовою частиною (підрозділом) командир (начальник), керуючись вимогами бойових статутів, повинен вживати заходи щодо дотримання норм міжнародного гуманітарного права».

Відповідно до преамбули бойового Статуту сухопутних військ рф (наказ головнокомандувача сухопутних військ рф від 26.02.2019 № 66 дсп., частина 2 (батальйон, рота), положення вказаного статуту застосовуються з урахуванням правових норм (у тому числі міжнародних правових актів, учасником яких є російська федерація).

Відповідно до ст. 55 «Настанови зі служби штабів об`єднань ЗС РФ» від 2010 року (надалі - ОСОБА_7 ), «управління військами організується і складає основі рішення командувача. Командувач несе особисту відповідальність за прийняті рішення, застосування підлеглих військ та виконання ними поставлених завдань. Управління військами він здійснює особисто, через штаб, а також через своїх заступників, начальників пологів військ, управлінь, відділів (відділень) та служб об`єднання відповідно до наказів, директив, розпоряджень, вказівок вищих начальників, штабів та прийнятих рішень».

Згідно ст. 56 Настанови, «управління військами включає: безперервне добування, збирання, обробку, вивчення, узагальнення, аналіз, оцінку та відображення даних обстановки з урахуванням прогнозу її розвитку при підготовці операції (бойових дій), під час її ведення та після виконання бойового завдання; прийняття рішень; доведення завдань до підлеглих; планування операцій (бойових дій) та інших видів бойової діяльності, організацію та підтримку взаємодії; організацію та проведення заходів за видами всебічного забезпечення; керівництво підготовкою нижчестоящих штабів та військ до бойових дій; організацію та здійснення контролю та допомоги нижчестоящим штабам та військам; безпосереднє керівництво діями військ під час виконання ними бойових завдань; підтримка високого морально-психологічного стану військ».

Відповідно до ст. 118 Настанови, «усвідомлення завдання, оцінку обстановки й прийняття рішення на операцію командувач здійснює особисто при безпосередній участі штабу, заступників, начальників родів військ…»

В ст. 119 Настанови зазначено, що «командувач, продовжуючи роботу по прийняттю рішення, розглядає й затверджує замисли заступників, начальників родів військ… щодо бойового застосування підпорядкованих їм військ та забезпеченню операції. При формулюванні завдань військам командувач визначає: їх бойовий склад, засоби посилення; зони (смуги) відповідальності; завдання щодо ведення бойових дій та їх забезпечення; завдання сусідів і час готовності.»

Ст. 84 Настанови визначає, що «відділи (відділення) родів військ … об`єднання організовують застосування підлеглих з`єднань, частин і підрозділів; здійснюють планування та виконання заходів за видами всебічного забезпечення, забезпечують роботу заступників командувача, начальників родів військ, управлінь, відділів і служб, за їх вказівками організовують і здійснюють управління підлеглими з`єднаннями і частинами».

Відповідно до ст. 74 Тимчасової настанови, «після усвідомлення завдання, оцінки обстановки, командувач приймає рішення, в якому визначає: замисел операції; … завдання військам... Основу рішення складає замисел, у якому визначаються: напрямки зосередження основних зусиль (головного та інших ударів); способи виконання оперативних завдань; угрупування військ та їх оперативне шикування (бойовий порядок).

Згідно зі статтею 77 Статуту внутрішньої служби ЗС РФ, затвердженого Наказом президента РФ «Про затвердження загальновійськових статутів ЗС РФ» від 10.11.2007 № 1495 (ред. від 31.07.2022), «в ході виконання бойових завдань військовою частиною (підрозділом) командир (начальник), керуючись вимогами бойових статутів, повинен вживати заходи щодо дотримання норм міжнародного гуманітарного права».

Відповідно до преамбули бойового Статуту сухопутних військ РФ (наказ головнокомандувача сухопутних військ РФ від 26.02.2019 № 66 дсп., частина 2 (батальйон, рота), положення вказаного статуту застосовуються з урахуванням правових норм (у тому числі міжнародних правових актів, учасником яких є російська федерація).

Крім того, відповідно до статті 166 «Тимчасової настанови по службі штабів об`єднань Збройних Сил Російської Федерації», МО РФ, 2010 (Временного наставления по службе штабов объединений ІНФОРМАЦІЯ_4 , МО РФ, 2010), при плануванні наступальної армійської операції штабом армії, під час розробки плану штурму міста, який відпрацьовувався на карті (плані міста) з пояснювальною запискою, повинні бути відображені об`єкти атомної і хімічної промисловості, можливі зони радіаційного, хімічного і біологічного зараження при їх руйнуванні.

Законодавство не вимагає, щоб наказ було віддано у будь-якій конкретній формі, існування наказу може бути доведено за допомогою непрямих доказів.

Оскільки командир ІНФОРМАЦІЯ_2 зс рф (на час вчинення злочинів ОСОБА_8 ) керував артилерійським прикриттям при здійснені операції на Харківському напрямку, єдиним обґрунтованим висновком є те, що він наказував вчиняти дії, заборонені міжнародним гуманітарним правом.

ОСОБА_3 усвідомлював, що відбувається збройний конфлікт, а також свою участь у ньому.

ІНФОРМАЦІЯ_5 входить до складу Західного військового округу за РФ, командувачем якого у період з 11.11.2018 по 28.09

Командувачем військами Західного військового округу ЗС РФ генерал-полковником ОСОБА_9 , з метою реалізації своїх власних амбіцій, разом з іншими військовослужбовцями зі складу військового керівництва загальновійськових армій ЗС РФ розроблено план вогневого ураження, шляхом систематичного застосування артилерії та авіації по території Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" (далі - ННЦ « ІНФОРМАЦІЯ_6 »), який розташований за адресою: АДРЕСА_3 та є діючим науково-дослідним центром атомної промисловості та ядерної енергетики України.

З метою реалізації зазначеного плану, маючи на меті настання тяжких наслідків, у тому числі екологічної катастрофи на території м. Харкова та Харківської області, надавши таким чином ЗС РФ позиційної переваги, ОСОБА_9 віддано накази та розпорядження щодо застосування артилерії та авіації по м. Харкову, зокрема по території ННЦ «ХФТІ», на базі якого функціонує ряд науково-дослідних структурних підрозділів, у тому числі ядерна підкритична установка «Джерело нейтронів», сховище ядерних матеріалів, які є цивільними об`єктами та об`єктами критичної інфраструктури, не є при цьому захищеними від вибухового та динамічного впливу встановлених видів озброєння та застосованих боєприпасів, не розраховані на експлуатацію в умовах бойових дій.

Виконання зазначених злочинних наказів доручено командувачам органами військового управління, об`єднаннями, з`єднаннями, військовими частинами та організаціями ЗС РФ, а також іншими військами, військовими формуваннями та органами відповідно до встановленої їм формою підпорядкованості, у тому числі і командиру 79-тої гвардійської реактивної артилерійської Новозибківської бригади полковнику ОСОБА_3 .

При цьому, на ОСОБА_3 покладено виконання поставлених завдань відповідно до рішень та планів вищого військового командування РФ, у тому числі командувача Західного військового округу ОСОБА_9 , який у порушення норм міжнародного гуманітарного права віддав наказ щодо здійснення вогневого ураження, застосування авіації по м. Харкову, у тому числі по території ННЦ «ХФТІ» полковнику ОСОБА_3 та командирам інших військових угрупувань Західного військового округу, а саме: генерал-лейтенанту ОСОБА_10 , який командував 6-тою загально-військовою НОМЕР_5 ; генерал-майору ОСОБА_11 , який командував 6-тою армією військово-повітряних сил і протиповітряної оборони; полковнику ОСОБА_8 , який командував 45-ою артилерійською бригадою великої потужності.

У подальшому, 09.03.2022, командир ІНФОРМАЦІЯ_2 зс рф полковник ОСОБА_3 , здійснюючи управління та керуючи організацією бойового управління органами військового управління, дислокованими на території Харківської області, відповідаючи за виконання ними обов`язкових для виконання бойових завдань, маючи компетенцію видавати накази, директиви та інші акти та здійснювати організацію і контроль за їх виконанням, тобто будучи особою, яка наділена фактичною владою, що дозволяє віддавати накази підпорядкованим йому військовими частинами та підлеглому особовому складу, діючи умисно та протиправно, у групі з командувачем Західного військового округу ЗС РФ генерал-полковником ОСОБА_9 та іншими вищевказаними військовослужбовцями зі складу військового керівництва військових угрупувань Західного військового округу, порушуючи вимоги міжнародного гуманітарного права, розуміючи протиправність бойового розпорядження, не відмовився від його виконання, а шляхом віддання наказів і розпоряджень своїм підпорядкованим військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зайняли позиції у місці, яке розташовано в 2 км Північно-Східній від АДРЕСА_5 , забезпечив виконання наказу командувача Західного військового округу ОСОБА_9 та організував підготовку і здійснення нанесення ударів снарядами реактивної системи залпового вогню, визначив потреби в боєприпасах та техніці по задачам бойових дій і здійснював координацію діями підпорядкованих йому підрозділів безпосередньо під час нанесення вказаних ударів по визначеним об`єктам цивільної інфраструктури на території Харківської області, віддав наказ на здійснення обстрілів ННЦ «ХФТІ».

ОСОБА_3 , виконуючи незаконне розпорядження командувача Західним військовим округом ОСОБА_9 , віддав наказ підпорядкованим йому підрозділам ЗС РФ, а саме: НОМЕР_6 , які зайняли позиції у місці, яке розташовано в 2 км Північно-Східній від АДРЕСА_5 , здійснити 09.03.2022 обстріли снарядами реактивної системи залпового вогню цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури - території ННЦ «ХФТІ».

За результатами виконання наказу ОСОБА_3 підпорядкованими йому військовослужбовцями 09.03.2022 здійснено з використанням реактивних систем залпового вогню калібру 300-мм9К58 «Смерч», обстріли цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури - території ННЦ «ХФТІ», внаслідок яких відбулися вибухи вибухових пристроїв військового призначення - осколково-фугасних снарядів реактивних систем залпового вогню, а саме: 09.03.2022 о 14:40 год. ураження боєприпасом РСЗВ «Смерч» 300-мм 9К58 (з фугасною дією), напрямок прильоту 35 0.

За результатами обстрілів, згідно з висновком комісійної судової інженерно-екологічної експертизи №14385/15914-15922 від 12.04.2023, з екологічної точки зору, завдані удари із встановлених видів озброєння та застосованих боєприпасів, у випадку руйнування фізичних бар`єрів захисту ядерної підкритичної установки «Джерело нейтронів», сховища ядерних матеріалів, розташованих на території ННЦ «ХФТІ», могли спричинити реальні і небезпечні наслідки. Будівля ЯПУ «Джерело нейтронів», сховища ядерних матеріалів та інші об`єкти ННЦ «ХФТI» не є захищеними від вибухового та динамічного впливу встановлених видів озброєння та застосованих боєприпасів, не розраховані на експлуатацію в умовах бойових дій, тому здійснення обстрілів із встановлених видів озброєння застосованими боєприпасами території ННЦ «ХФТI», могли спричинити екологічну катастрофу та вплинути на навколишнє середовище.

Заборона прямих нападів на цивільні об`єкти випливає із принципу розрізнення звичаєвого міжнародного гуманітарного права, закріпленого у статті 48 Додаткового протоколу I, тоді як стаття 52 Додаткового протоколу I підтверджує імунітет цивільних об`єктів, заявляючи, що «цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу».

Цивільними об`єктами є всі об`єкти, які не є воєнними об`єктами (стаття 52(1) Додаткового протоколу I). Відповідно, стаття 52(2) Додаткового протоколу I визначає воєнні об`єкти як «об`єкти, які за своїм характером, місцезнаходженням, призначенням або використанням вносять ефективний внесок у воєнні дії та повне або часткове знищення, захоплення або нейтралізація яких за обставин, визначених часом, передбачає певну військову перевагу».

У цьому відношенні жодна з будівель ННЦ «ХФТІ» за своєю природою не є воєнним об`єктом, оскільки не має будь-якого невід`ємного атрибуту, який би вносив ефективний внесок у воєнні дії та не сприяли воєнним діям через своє місцезнаходження.

За час збройної агресії збройних формувань РФ підрозділи Збройних Сил України та/або інші військові формування та військова техніка на території ННЦ «ХФТІ» не знаходилися та у воєнних цілях даний об`єкт не використовувався, у зв`язку з чим він не був воєнним об`єктом за своїм використанням чи призначенням, що могло б зробити його законною метою нападу.

Відповідно, ННЦ «ХФТІ» є цивільним об`єктом, що охороняється відповідними нормами міжнародного гуманітарного права і прямий напад на нього є серйозним порушенням воєн та звичаїв ведення війни, закріплених у Додатковому протоколі I 1977 року, ратифікованому Україною.

Тобто командир ІНФОРМАЦІЯ_2 зс рф полковник ОСОБА_3 при реалізації плану вогневого ураження (наступальної воєнної операції) та віддані наказів на здійснення обстрілів, був обізнаний та достовірно володів інформацією про наявність цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, а також спричинених наслідків від їх пошкодження, руйнування.

Отже, командир ІНФОРМАЦІЯ_2 зс рф полковник ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями РФ, вчинив порушення законів та звичаїв війни, передбачених ч. 3 ст. 35 (відповідно до якої заборонено застосовувати методи або засоби ведення воєнних дій, які мають на меті завдати або, як можна очікувати, завдадуть широкої, довгочасної і серйозної шкоди природному середовищу), ст. 48 (якою закріплено, що для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів), ч. 1 ст. 51 (згідно з якими цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями), ч. 1 ст. 52 (відповідно до якої цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій), ч. 1 ст. 55 (згідно з якою при веденні воєнних дій має бути виявлена турбота про захист природного середовища від широкої, довгочасної і серйозної шкоди. Такий захист включає заборону використання методів або засобів ведення війни, що мають на меті завдати або, як можна очікувати, завдадуть такої шкоди природному середовищу й тим самим завдадуть шкоди здоров`ю або виживанню населення) Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів від 8 червня 1977 року.

У статтях 1(2)(a)&(b) Європейської конвенції про непридатність терміну давності до злочинів проти людяності та військових злочинів, яку ратифікувала Україна, перераховано порушення Женевської конвенції та Додаткового протоколу I, а також порушення законів війни та військових звичаїв, не передбачені Женевською конвенцією, як військові злочини.

Відповідно до принципу законності, фраза «Порушення законів і звичаїв війни» крім порушень норм Женевських конвенцій та Додаткового протоколу I, зазвичай розуміється як не всі, а лише серйозні порушення міжнародного гуманітарного права. Той самий підхід визнаний і в Європейській конвенції про непридатність терміну давності до злочинів проти людяності та військових злочинів, в якій йдеться про порушення, які мають особливо серйозний характер.

Серйозні порушення міжнародного гуманітарного права вважаються, якщо вони ставлять під загрозу осіб, що захищаються (наприклад, цивільних осіб, військовополонених, поранених і хворих) або об`єкти (наприклад, цивільні об`єкти або інфраструктуру) або якщо вони порушують важливі цінності. Більшість військових злочинів пов`язані зі смертю, пораненнями, руйнуваннями чи незаконним захопленням майна.

Отже серйозним порушенням міжнародного гуманітарного права вважається умисний напрям атак на цивільні об`єкти, в порушення статті 52 Додаткового протоколу I. Цей воєнний злочин по суті є сучасним формулюванням, заснованим на статті 23(g) Гаазьких положень 1907 року, яка забороняє знищення власності противника, якщо цього не вимагають військові потреби.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, тобто іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, чим порушив вимоги ст.ст. 4, 147 Конвенції та ч. 3 ст. 35, ст. 48, ч. 1, ч. 4 (а) ст. 51, ч. 1 ст. 52, ч. 1 ст. 55 Протоколу.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 09.03.2022 командир 79-ої гвардійської реактивної артилерійської Новозибківської бригади Західного військового округу зс рф полковник ОСОБА_3 , виконуючи злочинний наказ командувача Західного військового округу ОСОБА_9 щодо здійснення вогневого ураження території міста Харкова, діючи разом з командувачами інших військових формувань, у порушення норм міжнародного гуманітарного права, віддав наказ підпорядкованим військовим підрозділам щодо застосування артилерійських ударів по м. Харкову, у тому числі по території Національного наукового центру « ІНФОРМАЦІЯ_7 », який є цивільним об`єктом та об`єктом критичної інфраструктури, що могло спричинити екологічну катастрофу.

Так, Національний науковий центр " ІНФОРМАЦІЯ_7 " (далі - ННЦ « ІНФОРМАЦІЯ_6 »), який розташований за адресою АДРЕСА_3 , побудований у 1928 році, є державною установою, науково-дослідним центром атомної промисловості та ядерної енергетики України. Станом на 24.02.2022 зареєстрований в Єдиному держаному реєстрі підприємств та організацій України за № 14312223. На території ННЦ «ХФТІ» розташовано 45 будівель та споруд загальна площа яких складає 185 691 м2, та площу території об`єкта - 51,517га.

За часів СРСР ННЦ «ХФТІ» виконував функції головної організації в СРСР із координації робіт у галузі радіаційного матеріалознавства та радіаційних технологій та входив до складу Міністерства середнього машинобудування СРСР.

На даний час на базі ННЦ «ХФТІ» функціонує ряд науково-дослідних структурних підрозділів, а саме: ядерна підкритична установка «Джерело нейтронів»; науково-дослідний комплекс «Прискорювач»; науково-технічний комплекс «Ядерний паливний цикл»; центр проектування ядерного палива і активних зон атомних реакторів; науково-виробничий комплекс «Відновлювані джерела енергії та ресурсозберігаючі технології»; науково-дослідний комплекс «Прискорювально-ядерні системи».

Ядерна підкритична установка «Джерело нейтронів», відповідно до Положення та проектно-конструкторської документації, засноване на підкритичній збірці, керованій лінійним прискорювачем електронів» - дослідницька ядерна установка, керований прискорювачем підкритичний реактор, призначений для роботи у якості джерела нейтронів для виготовлення медичних радіонуклідів, навчання фахівців у ядерній сфері, дослідження властивостей підкритичних систем, дослідження матеріалів, проведення досліджень процесів у реакторах, експертизи рівня їх безпеки та надійності, дослідно-конструкторських робіт з удосконалення реакторів та їх стендових випробувань, вивчення проблем ядерного паливного циклу, у тому числі поводження з радіоактивними відходами, здійснення постійного наукового та технічного супроводу роботи АЕС.

Крім того, на території ННЦ «ХФТІ» знаходяться дві діючі ядерні установки: сховище ядерних матеріалів та дослідницько-промислова дільниця з обробки ядерних матеріалів та розробки ядерного палива (діоксид урану - UO2, ступінь збагачення ізотопом 235U 19,8 %).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання об`єктів критичної інфраструктури» від 09.10.2020 №1109 до переліку секторів критичної інфраструктури відноситься паливно-енергетичний сектор, в тому числі ядерна енергетика, який включає експлуатацію ядерних підкритичних установок, ядерних реакторів, які включають критичні та підкритичні збірки дослідницьких ядерних реакторів.

Таким чином. до ННЦ «ХФТІ» входять 45 цивільних об`єктів, у тому числі об`єкти критичної інфраструктури, а саме будівлі, де знаходяться ядерна підкритична установка та сховище ядерних матеріалів.

Водночас, РФ на початковому етапі приймала безпосередню участь у спорудженні ЯПУ «Джерело нейтронів», а також уся проектно-конструкторська документація на будівництво об`єктів на майданчиках ННЦ «ХФТІ» та експериментальних установок знаходиться в Міністерстві по атомній енергії РФяк правонаступника Мінсередмаш СРСР.

Крім того, інформація щодо ННЦ «ХФТІ» знаходиться у відкритому доступі на сайті ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Втручання у таку діяльність шляхом проведення бойових дій із застосуванням важкого військового озброєння може спричинити екологічну катастрофу, а також шкоду довкіллю, екосистемам та природним ресурсам на території України.

Відповідно до характеристик та роду діяльності,ННЦ «ХФТІ», у тому числі ядерна підкритична установка «Джерело нейтронів» та сховища ядерних матеріалів, відноситься до установок і споруд, що є об`єктами критичної інфраструктури. За час збройної агресії збройних формувань РФ підрозділи Збройних Сил України та/або інші військові формування та військова техніка на території ННЦ «ХФТІ» не перебували та у військових цілях не використовувався, відтак не був воєнним об`єктом за своїм використанням чи призначенням, що могло б зробити його законною метою нападу.

Враховуючи наведене, під час вторгнення на територію України та захоплення окремими підрозділами м. Харкова та Харківської області, військово-політичному керівництву РФ, зокрема командувачу Західного військового округу ЗС РФ генерал-полковнику ОСОБА_9 та підпорядкованим йому командувачам військових формувань та підрозділів, було достовірно відомо про розміщення у м. Харків ННЦ «ХФТІ» на території якого експлуатується ядерна підкритична установка «Джерело нейтронів» та сховище ядерних матеріалів, які є об`єктами критичної інфраструктури та підвищеної небезпеки, а також те, що на цих об`єктах проводяться дослідницько-промислові роботи з обробки ядерних матеріалів та розробки ядерного палива.

Звичаєве міжнародне гуманітарне право містить зобов`язання держав, серед них у тому числі РФ та Україна, з охорони довкілля під час збройного конфлікту. Так, згідно з нормою 7, сторони конфлікту завжди повинні розрізняти цивільні об`єкти та військові цілі. Напади можуть спрямовуватися лише на військові цілі. Напади не повинні спрямовуватися на цивільні об`єкти.

Нормою 45 Звичаєвого міжнародного гуманітарного права встановлюється, що використання методів чи засобів ведення воєнних дій, що, як планується або можна очікувати, спричинить масштабну, довготривалу та серйозну шкоду навколишньому природному середовищу, забороняється. Знищення природного навколишнього середовища не може використовуватись, як зброя по цивільному об`єкту та об`єктам критичної інфраструктури.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Конвенції про заборону військового або будь-якого іншого ворожого використання засобів впливу на природне середовище 1977 року, учасниками якої є як Україна, так і РФ, кожна держава-учасниця цієї Конвенції зобов`язується не вдаватися до військового або будь-якого іншого ворожого використання засобів впливу на природне середовище, які мають широкі, довгострокові або серйозні наслідки, як способи руйнування, заподіяння шкоди або заподіяння шкоди будь-якій іншій державі-учасниці.

Відповідно до п. 3 ст. 35 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів від 08.06.1977, заборонено застосовувати методи або засоби ведення воєнних дій, які мають на меті завдати або, як можна очікувати, завдадуть широкої, довгочасної і серйозної шкоди природному середовищу.

Згідно з п. 1 ст. 55 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, при веденні воєнних дій має бути виявлена турбота про захист природного середовища від широкої, довгочасної і серйозної шкоди. Такий захист включає заборону використання методів або засобів ведення війни, що мають на меті завдати або, як можна очікувати, завдадуть такої шкоди природному середовищу й тим самим завдадуть шкоди здоров`ю або виживанню населення.

Відповідно до довідки спеціалістів (інженерів-будівельників ТОВ «Харківський проектно-конструкторський інститут «Теплоелектропроект-союз») від 28.03.2023 встановлено, що будівля ядерної підкритичної установки «Джерело нейтронів», сховища ядерних матеріалів та інші об`єкти ННЦ «ХФТI» не є захищеними від вибухового та динамічного впливу встановлених видів озброєння та застосованих боєприпасів. Вказані об`єкти не розраховані на експлуатацію в умовах бойових дій.

Відповідно до довідки спеціаліста ДП «Державний науково-технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки» Держатомрегулювання України від 07.04.2023 руйнування будівлі ЯПУ «Джерело нейтронів» може призвести до знищення фізичних бар`єрів та біологічного захисту, пошкодження (руйнування) елементів активної зони.

Згідно з висновком комісійної судової інженерно-екологічної експертизи від 12.04.2023 №14385/15914-15922,завдані удари із встановлених видів озброєння та застосованих боєприпасів ЗС РФ, у випадку руйнування фізичних бар`єрів і біологічного захисту ядерної підкритичної установки «Джерело нейтронів», сховища ядерних матеріалів, розташованих на території ННЦ «ХФТІ», могли спричинити екологічну катастрофу та вплинути на навколишнє середовище, спричинити широкомасштабні, довготривалі та серйозні наслідки (шкоду) навколишньому природному середовищу. Руйнування цих об`єктів, могли призвести до настання екологічної катастрофи.

Також, згідно з висновком комплексної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи від 15.12.2022 № 13301/13302/41671-41672/41673-41686, внаслідок здійснення військовими підрозділами ЗС РФ артилерійських обстрілів - вогневого ураження, в наслідок яких відбулися вибухи вибухових пристроїв військового призначення, навколишньому природному середовищу заподіяно шкоди, внаслідок засмічення (забруднення) земельних ділянок та пошкодження дерев на загальну суму 14 888 363 745 гривень.

Отже, командувач Західного військового округу генерал-полковник ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з командувачами військових формувань та підрозділів, підпорядкованих Західному військовому округу ЗС РФ, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що за адресою АДРЕСА_3 розташований цивільний та об`єкт критичної інфраструктури ННЦ «ХФТІ», усвідомлюючи, що він несе небезпеку у разі його знищення та/або пошкодження, будучи обізнаним з нормами міжнародного гуманітарного права, зокрема положеннями Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12.08.1949 та додатковими протоколами до них, порушуючи ч. 3 ст. 35, ст. 48, ч. 1, ч. 4 (а) ст. 51, ч. 1 ст. 52, ч. 1 ст. 55 Протоколу І, діючи умисно, в ході повномасштабного збройного наступу ЗС РФ на територію України, здійснюючи управління та керуючи організацією бойового управління Західного військового округу, відповідаючи за виконання обов`язкових для виконання бойових завдань, маючи компетенцію видавати накази, директиви та інші акти та здійснювати організацію і контроль за їх виконанням, тобто будучи особою, яка наділена фактичною владою, що дозволяє віддавати накази, віддав наказ підпорядкованим військовослужбовцям з числа підпорядкованих командирів ЗС РФ про вчинення дій, а саме завдати артилерійських, мінометних та авіаційних та інших ударів по цивільному об`єкту та об`єкту критичної інфраструктури ННЦ «ХФТІ», які могли призвести до екологічної катастрофи та спричинити широкомасштабну, довгострокову та серйозну шкоду навколишньому середовищу.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 441 КК України,тобто екоциду, а саме у вчиненні інших дій, що можуть спричинити екологічну катастрофу, за попередньою змовою групою осіб, чим порушив вимоги ст.ст. 4, 147 Конвенції та ч. 3 ст. 35, ст. 48, ч. 1, ч. 4 (а) ст. 51, ч. 1 ст. 52, ч. 1 ст. 55 Протоколу.

З метою виконання завдань кримінального судочинства, для притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності у вказаному кримінальному провадженні доцільно отримати дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, яке просив задовольнити з підстав, наведених в його обґрунтування.

Захисник у судовому засіданні при вирішенні клопотання просив прийняти рішення на підставі доводів клопотання.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді.

3.1. Законодавчі підстави для здійснення спеціального досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 297-4 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся. Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.

3.2. Набуття статусу підозрюваного.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136 КПК України, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Повістка про виклик вручається особі працівником органу зв`язку, працівником правоохоронного органу, слідчим, прокурором, а також секретарем судового засідання, якщо таке вручення здійснюється в приміщенні суду.

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч.ч. 6, 7 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це зробити неможливо, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) у тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у разі, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України 13.02.2024 слідчим за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні складено повідомлення про підозру громадянину рф ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ст. 441 України, яке розміщено у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 13.02.2024 та 13.02.2024 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до СВ УСБУ в Харківській області , на 16.02.2024, 17.02.2024 та 19.02.2024 для вручення ОСОБА_3 правопорушення, допиту в якості підозрюваного, у рамках кримінального провадження № 0000053 від 06.03.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ст. 441 КК України, шляхом публікації повістки про виклик для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення за його участю інших процесуальних та слідчих дій у кримінальному провадженні у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск від 13.02.2024 та 13.02.2024 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у розділі «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

Разом із тим, 12.02.2024 на підставі постанови видано доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12.02.2024 № 005-270001246, згідно якого регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги підозрюваному ОСОБА_3 у кримінальному провадженні призначено захисника ОСОБА_5 , свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 3269 видане 20.01.2017 Радою адвокатів Дніпропетровської області (місце здійснення адвокатської діяльності місто Харків).

Повідомлення про підозру та повістки про виклик були також вручені захиснику.

Будучи повідомленим про виклики у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством, ОСОБА_3 до СВ УСБУ в Харківській області, відповідно до повісток, 16.02.2024, 17.02.2024 та 19.02.2024 на 16-00 год. , не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив, що свідчить про його переховування від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

19.02.2024 у зв`язку із переховуванням підозрюваних від органу досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а також через відсутність інформації про місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_3 було направлено доручення в порядку ст. 40 КПК України до 6 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Харківській області з метою встановлення фактичного місце знаходження (перебування) вище вказаного підозрюваного за Вих. № 70-6/1851.

Згідно з відповіддю на доручення з ГВ ЗНД УСУБУ в Харківській області від за Вих. № 70/6-1851 від 19.02.2024, підозрюваний ОСОБА_3 перебуває на території РФ та на підконтрольній Україні території його перебування не встановлено.

Постановою від 20.02.2024, на підставі ст. 281 КПК України, підозрюваного ОСОБА_3 оголошено у розшук на території України, проведення якого доручено ГВ ЗНД УСБУ в Харківській області, про що на адресу управління були направлені відповідні доручення з вище вказаними постановами про оголошення у розшук за Вих. № 70/6-204.

15.04.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від у справі № 53/7047/23 (провадження 1-кс/953/2386/24) клопотання про обрання запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 було задоволено.

13.08.2024 прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000053 - прокурором Спеціалізованої екологічної прокуратури Харківської обласної прокуратури ОСОБА_12 було винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування, відповідно до якої, то в межах вказаного кримінального провадження здійснювалося досудове розслідування за фактом пошкодження військовими рф в ході обстрілів будівлі опорного пункту правопорядку ННЦ "ХФТІ" НАН України за адресою: бульвар Миру, 2б, м. Харків, будівлі спорткомплексу ННЦ "Харківський фізико-технічний інститут" НАН України, що знаходиться за адресою: вул. Академіка Курчатова, 1, м. Харків, будівлі літ. «А-3» гуртожитку ННЦ «ХФТІ» за адресою: Харківська область, м. Харків, Kиївський район, вул. Академіка Волкова, буд. 6, будівлі №15 літ. «К-2» ННЦ «ХФТІ» в якій знаходиться прискорювач (генератор «Ван де Граафа») за адресою: Харківська область, м. Харків, Kиївський район, вул. Гуданова, буд. 13, будівлі гуртожитку ННЦ «ХФТІ», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Академіка Вальтера, буд.19, по будівлі фізико-технічного факультету Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна, що знаходиться за адресою: м.Харків, проспект Академіка Курчатова, буд.31 та трансформаторній підстанції ННЦ «ХФТІ», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що призвели до пошкодження вказаних споруд.

Враховуючи вище вказане, відомості про виділення матеріалів досудового розслідування із кримінального провадження № 0000053 від 06.03.2022 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зареєструвавши у ньому виділені матеріали під № 0000915.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням кримінальних правопорушень, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, а також положень ч. 8 ст. 135 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування дотримані вимоги КПК України та вжито усіх можливих заходів для вручення підозрюваному повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

При цьому, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України, можна дійти до висновку, що дотримання прав особи при врученні складеного повідомлення про підозру, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено слідчим та підтверджується матеріалами клопотання.

Крім того, КПК України не передбачає обов`язку і права слідчого відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі. В свою чергу, органом досудового розслідування вчинено всі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.

3.3. Наявність достатніх доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання прокурор обґрунтував, що на даному етапі досудового розслідування сторона обвинувачення зібрала та надала слідчому судді достатні та переконливі матеріали кримінального провадження, які вказують на те, що внаслідок дій, що інкримінуються ОСОБА_3 міг бути вчинений злочини, передбачені ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ст. 441 КК України.

Отже, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій підозрюваного, зважаючи на надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність такої сукупності доказів, якої достатньо для підозри ОСОБА_3 у вчиненні злочинів за викладених у клопотанні слідчого обставин.

3.4. Переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Зверненням до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII Російську Федерацію визнано країною-агресором.

Як установлено судовим розглядом, ОСОБА_3 на теперішній час переховується від органів досудового розслідування, перебуває на території російської федерації, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, а тому, відповідно діючого законодавства зазначена особа належним чином повідомлена про виклик на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Слідчим суддею встановлено, що підозрюваний громадянин України ОСОБА_3 оголошений в розшук, що підтверджується постановою про оголошення розшуку підозрюваного, перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Так, винесена слідчим або прокурором на підставі ст. 281 КПК України постанова про оголошення розшуку підозрюваного у подальшому є підставою для здійснення оперативним підрозділом, якому доручено здійснювати розшук підозрюваного, усіх необхідних розшукових заходів, зокрема, таких видів розшуку: державного, міждержавного, міжнародного, тобто оголошення розшуку підозрюваного на підставі ст. 281 КПК України не має будь-якого обмеження за територією в межах держави або за межами України.

3.5. Висновки за результатами розгляду клопотання.

На підставі наведеного вище, враховуючи, що КПК України передбачає спеціальне досудове розслідування щодо кримінальних правопорушень, які розслідуються у межах кримінального провадження, ОСОБА_3 є повнолітнім, набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, наявні достатні докази для його підозри, враховуючи, що оголошений розшук підозрюваного, зважаючи, що стороною обвинувачення обґрунтовано клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування щодо підозрюваного саме фактом перебування останнього у такому розшуку, слідчий суддя дійшов до висновку про задоволення клопотання слідчого, у зв`язку із доведеністю всіх обставин, які обумовлюють застосування спеціального досудового розслідування щодо підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 297-1, 297-3, 297-4, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні начальника Спеціалізованої екологічної прокуратури Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053 від 06.03.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ст. 441 КК України стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації (РФ), місце проживання: АДРЕСА_1 , полковника, командира 79-тої НОМЕР_1 збройних сил РФ (військова частина № НОМЕР_2 ), ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 02.08.2001 ВВС м. Сальськ Ростовської області, РФ, робоча адреса: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

Відомості про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000053 від 06.03.2022 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ст. 441 КК України, невідкладно, але не пізніше 24 годин після постановлення ухвали, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань і публікувати в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Якщо підстави для постановлення слідчим суддею ухвали про спеціальне досудове розслідування перестануть існувати, подальше досудове розслідування стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати згідно із загальними правилами, передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали (резолютивної частини) невідкладно направити до Офісу Генерального прокурора для організації виконання в частині внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення відповідних публікацій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений і підписани 17.09.2024.

Слідчий суддя - ОСОБА_1