КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 травня 2024 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров'я особи, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі строком до 15 років, а тому, усвідомлюючи покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання судом винуватою, може вжити заходи, спрямовані на переховування від суду.

Крім того, судовий розгляд у кримінальному провадженні перебуває на стадії дослідження доказів сторони обвинувачення, в тому числі дослідження звуко- та відеозаписів, тому обвинувачена ОСОБА_5 , перебуваючи на більш м`якому запобіжному заходу, може вчиняти дії, направлені на затягування судового розгляду справи з метою уникнення відповідальності за інкриміноване їй кримінальне правопорушення. Доказів, які унеможливлювали би утримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, стороною захисту не надано.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року, ухвалити нову, якою обрати їй запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала суду є необґрунтованою та має формальний характер, а прокурором у тому числі не доведено реальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, обвинувачена має на утриманні неповнолітню дитину та статус внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, на переконання обвинуваченої, тривале тримання її під вартою без фактичного розгляду справи по суті, - є порушенням як конституційних права, так і прав передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 травня 2024 включно.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції обвинуваченій безпідставно продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними. Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані конкретні обставин справи, зокрема висунення ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого інкримінованого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, фактичні обставини, за яких їй інкримінується вчинення цього правопорушення, та наслідки його вчинення, міра покарання, яка загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні даного кримінального правопорушення, у сукупності з даними про особу обвинуваченої, - дають достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачена може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання, незаконно впливати на осіб, які можуть бути допитані як свідки, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, характеризуючі дані особи обвинуваченої ОСОБА_5 , наявність на утриманні дитини, на що посилається апелянт, не переважають можливих ризиків неправомірної її поведінки.

Водночас, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що жодних нових доказів проте, що ризики відпали, зменшилися або є неактуальними, сторона захисту не надала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, прийнятого рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_5 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченої доводи щодо наявності підстав для її звільнення з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

Та обставина, що ОСОБА_5 має на утриманні дитину, не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів її причетності до кримінального правопорушення, слід вказати, що такі обставини перевіряються судом під час розгляду справи по суті шляхом дослідження доказів та надання їм відповідної оцінки.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року та зміни обвинуваченій запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_5 як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3