Справа №591/5989/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/415/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 червня 2024 року, якою у задоволенні скарги представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність Четвертого СВ ( з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовлено,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 червня 2024 року, в задоволенні скарги представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність Четвертого СВ (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань по заяві від 06 травня 2024 року, про вчинене на його думку кримінальне правопорушення слідчими та прокурорами, передбачене ч. 2 ст. 372 КК України, зумовлене притягненням завідомо невинного ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, зі штучним створенням доказів обвинувачення, відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що адвокатом у поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення, не наведено дій чи бездіяльності осіб, що могли б свідчити про вчинення ними злочинів, а наводяться власні припущення щодо перебігу розслідування провадження відносно ОСОБА_8 , оцінка доказів на предмет їх належності та допустимості, в справі, розгляд якої триває в суді, без наведення достатніх обставин, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 червня 2024 року та постановити нову, якою визнати протиправною бездіяльність слідчого Четвертого СВ ( з дислокацією в м. Сумах ) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_9 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ( в порядку ст. 214 КПК України) № 15753-Р від 06 травня 2024 року та зобов`язати відповідальну особу Четвертого СВ ( з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ( у порядку ст. 214 КПК України) № 15753-Р від 06 травня 2024 року, поданою адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 .

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що заява (в порядку ст. 214 КПК України) № 15753-Р від 06 травня 2024 року є заявою про вчинене кримінальне правопорушення та містить об`єктивні і достатні дані, що свідчать про наявність правопорушення, що є безумовною підставою внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, в заяві чітко зазначено, які докази вважає заявник штучно створеними та в яких діях вбачає ознаки фальсифікації та притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності.

Проведеною в ході досудового розслідування кримінального провадження експертизи не виявлено будь-яких ушкоджень у потерпілій ОСОБА_10 , що прямо не узгоджується з твердженням, наявними в обвинувальному акті. Більше того, в основі висновків експерта, які є одними з основних доказів у кримінальному провадженні, покладено результати огляду потерпілої ОСОБА_10 лікарем гінекологом ОСОБА_11 , тоді як сам лікар заперечує проведення такого огляду.

Існування наведених обставини є взаємовиключними, а тому відбулось або штучне створення доказів, або внесення неправдивих відомостей до офіційних документів, надання завідомо неправдивого висновку експерта, або надання неправдивих свідчень, що може в результаті призвести до притягнення завідомо невинного ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за злочин, якого він не вчиняв.

До того ж свідок ОСОБА_12 , покази якого неодноразово ставали підставою для надання дозволу на проведення обшуку, зник, а сторона обвинувачення не вживає спроб його знайти та доставити до суду.

Враховуючи викладене, апелянт зазначає про те, що вимоги до заяви про вчинення злочину не можуть бути аналогічним, як до повідомлення про підозру щодо вчинення кримінального правопорушення, так як не заявник здійснює досудове розслідування. До того ж разом із заявою про вчинення злочину, потерпілий не може надати всі докази, які будуть покладені в основу обвинувачення.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо зміст оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора ОСОБА_6 , який вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми надійшла скарга представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених осіб Четвертого СВ (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Скарга адвоката ОСОБА_7 мотивована тим, що 06 травня 2024 року він звернувся до ТУ ДБР із заявою про вчинення слідчим та прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, що зумовило притягнення завідомо невинного ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення.

У самій заяві про кримінальне правопорушення адвокат ОСОБА_7 зазначає про те, що наявні в матеріалах кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України, висновки експерта № 544 від 04 грудня 2020 року та № 581 від 04 грудня 2020 року, не містять відомості про наявність в потерпілої ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що не узгоджуються з твердженням, викладеним в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 . Окрім цього, під час допиту як свідка, лікаря ОСОБА_11 , остання повідомила про те, що не проводила огляд потерпілої.

Також у поданій заяві, адвокат зауважує про те, що свідок сторони обвинувачення, ОСОБА_12 , на підставі показів якого неодноразово проводилися обшуки, не допитаний судом, так як на судові засідання останній не з`являється.

Викладені в заяві про кримінальне правопорушення обставини, на думку адвоката ОСОБА_7 свідчать про штучне створення слідчим та прокурором доказів, що може призвести до притягнення завідомо невинного ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, за злочини, які останній не вчиняв.

07 червня 2024 року на вказану заяву представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 отримав відповідь слідчого четвертого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві, відповідно якої подана заява не містить фактичних даних про вчинення кримінального правопорушення, а викладені доводи носять характер оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування під час досудового розслідування кримінального провадження.

Як слідує з висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Системний аналіз вище вказаних положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК України, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК України).

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Разом з цим, дослідивши зміст повідомлення адвоката ОСОБА_7 від 06 травня 2024 року слідчий суддя дійшов вірного висновку, що воно не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення слідчим та прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Так, доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаною статтею. Адже із змісту заяви вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди адвоката ОСОБА_7 доказами, зібраними органами досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 152 КК України. Крім того, у своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення, заявник вказує, що слідчий та прокурора вчинили фальсифікацію доказів. Тобто, доводи адвоката ОСОБА_7 будуються на припущеннях, які не підтверджуються будь-якими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Верховний Суд України в постанові від 15 квітня 2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю».

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення вчинені слідчим та прокурором на досудовому розслідуванні, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

Таким чином, перевіряючи обґрунтованість поданої скарги, з врахуванням доданих до неї доказів, слідчим суддею було вірно встановлено, що у своїй заяві про вчинення злочину адвокат ОСОБА_7 фактично висловлює свою незгоду з обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 152 КК України та з доказами, які були зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження відносно останнього, яке на даний час перебуває на стадії судового розгляду і ще не завершено, під час якого судом буде надано оцінку, в тому числі, і показанням потерпілої та висновку експерта.

Отже, у заяві адвоката ОСОБА_7 відсутні очевидні факти та відомості, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372 КК України, і які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки мотиви поданої заяви зводяться до надання оцінки доказам у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , яке перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

На переконанні колегії суддів, слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не надавав оцінки обґрунтованості заяви, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальні правопорушення, які підлягають внесенню до ЄРДР.

Враховуючи вищезазначене, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 червня 2024 року, якою представнику ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність Четвертого СВ (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4