Справа № 147/1207/24
Провадження № 1-кп/147/108/24
В И Р О К

іменем України

18 жовтня 2024 року селище Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 01.07.2024, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилиповичі Радомишльського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання в Бердичівському виправному центрі №108 ( АДРЕСА_2 ), громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 28.12.2022 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.297 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.11.2023 скасовано звільнення з випробуванням та направлено для відбування покарання, призначеного вироком суду у виді 2 років обмеження волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.12.2022 ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 297 КК України до 2 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.11.2023 скасовано звільнення з випробуванням та направлено для відбування покарання, призначеного вироком суду у виді 2 років обмеження волі до державної установи «Бердичівський виправний центр (№108)».

Надалі, 25.12.2023 ОСОБА_4 прибув до державної установи «Бердичівський виправний центр (№108)», що знаходиться за адресою: м. Бердичів, Житомирської області, вул. Низгірецька, 2 для відбування призначеного йому покарання згідно з вказаним вироком.

По прибуттю для відбування покарання до державної установи «Бердичівський виправний центр (№ 108)», ОСОБА_4 ознайомлений з вимогами ст. 390 Кримінального кодексу України, ст. 10, ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України, Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5, та нормативно-правових актів, що регламентують порядок та умови відбування покарання засудженими до обмеження волі, попереджений про дотримання режиму утримання, встановлених правил проживання та правил поведінки в громадських місцях, а також про кримінальну відповідальність за порушення та невиконання вищезазначених норм.

В подальшому, 11.01.2024 між державною установою «Бердичівський виправний центр (№ 108)» та ОСОБА_4 укладено строковий трудовий договір №11, згідно з яким ОСОБА_4 було працевлаштовано на контрагентському об`єкті ТОВ «Вінницька птахофабрика», що розташований у м. Ладижин Вінницької області, вул. Хлібозаводська, 2Б, на посаду підсобного робітника.

Згідно з рознарядкою засуджених, що залучені до суспільно корисної оплачуваної праці, за межами установи від 01.07.2024, ОСОБА_4 направлявся для виконання робіт з відлову птиці на виробничу дільницю № НОМЕР_1 ТОВ «Вінницька птахофабрика», розташованій за межами населеного пункту с. Гордіївка Тростянецької територіальної громади Гайсинського району Вінницької області.

Будучи ознайомленим із правилами відбування покарання, засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став.

Так, 01.07.2024 близько 03 год 10 хв, маючи умисел на самовільне залишення місця обмеження волі, без належного дозволу та за відсутності законних підстав, ОСОБА_4 самовільно залишив місце обмеження волі територію контрагентського об`єкту ТОВ «Вінницька птахофабрика», а саме, перебуваючи на виробничій дільниці № НОМЕР_1 ТОВ «Вінницька птахофабрика», що розташована в с. Гордіївка Тростянецької територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, вийшов за огороджену територію дільниці та пішов у напрямку с. Оляниця Тростянецької територіальної громадяни Гайсинського району Вінницької області, і таким чином самовільно залишив місце обмеження волі.

В подальшому, 01.07.2024 близько 13 год 00 хв засудженого ОСОБА_4 виявлено працівниками відділення поліції №2 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на території закинутої будівлі за межами населеного пункту с. Оляниця Гайсинського району Вінницької області.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.390 КК України, а саме: самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

Позиції сторін кримінального провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 11 вересня 2024 року слідчим СВ ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_5 та затверджений прокурором Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

За змістом обвинувального акта, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 ст.390 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор ОСОБА_3 заазначив, що судовий розгляд кримінального провадження здійснювався з урахуванням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, під час якого було допитано обвинуваченого та досліджено докази, що характеризують його особу. Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі, надав показання про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які узгоджуються з відомостями, викладеними в обвинувальному акті. Щиро покаявся у вчиненому. Обставиною, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття. Обставиною, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 , є рецидив кримінальних правопорушень. При дослідженні характеризуючих на особу ОСОБА_4 матеріалів установлено, що він посередньо характеризується за місцем відбування покарання, на профілактичних обліках не перебував, працевлаштований на контрагентському об`єкті філії «Переробний комплекс» ТОВ «Вінницька птахофабрика», згідно із строковим договором. Просив визнати ОСОБА_4 винним та призначити покарання: за ч. 1 ст. 390 КК України у виді 1 (одного) року 10 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.12.2022, із співвідношення, встановленого п/п б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 на виконання вироку. Витрати на проведення судових експертиз відсутні. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. Запобіжний захід не обирався. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Позиція сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведеними вище обставинами, щиро покаявся та надав показання, які за змістом відповідають викладеним вище фактам. Він пояснив, що відбував покарання у виді обмеження волі в ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)» у м. Бердичів Житомирської області. Надалі у кінці 2023 року його було працевлаштовано на контрагентському об`єкті ТОВ «Вінницька птахофабрика», розташованому в м. Ладижин Вінницької області. Під час виконання робіт на цьому контрагентському об`єкті ОСОБА_4 проживав у гуртожитку «Дубрава», працювали і вдень і вночі, ловили курей. 01.07.2024 вночі він залишив об`єкт, оскільки був на підпитку. Переліз через паркан, у якому напрямку не пам`ятає, його ніхто не бачив, він по дорозі нікого не зустрічав. Виявили його працівники поліції в селі Четвертинівка, йшов вночі велику відстань і не орієнтувався в якому напрямкуу пішов. Стверджує, що він не переховувався та не чинив перешкод, коли був виявлений працівниками поліції. Хотів їхати до свого місця проживання. Піддав критичній оцінці свої дії, повністю визнає себе винним, щиро розкаюється та стверджував, що подібного більше не повториться.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 вказаного вище кримінального правопорушення встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Висновки суду.

В зв`язку з тим, що обвинувачений повністю визнав свою провину та погодився з кваліфікацією вчиненого ним злочину, а прокурор не висловлював жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і під час судового розгляду обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо обставин, які характеризують особистість обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання, а дослідження інших доказів у провадженні не здійснювалось. Водночас судом з`ясовано правильність розуміння зазначеними вище учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 та «Боротюк проти України» від 16.12.2010, де зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України, доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч.1 ст.390 КК України, тобто як самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.

Мотиви призначення покарання обвинуваченому.

Відповідно до статтей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, його позиція з цих підстав була незмінна, надавав послідовні, взаємоузгодженні з іншими доказами показання, щире каяття обвинуваченого є дійсним та відвертим.

Таким чином обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

ОСОБА_4 будучи особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, вчинив нове умисне кримінальне правопорушення.

Таким чином обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані про особу винного, який раніше судимий, належних висновків для себе не зробив, за місцем проживання компрометуючі матеріали відсутні, за місцем відбування покарання характеризується посередньо (ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як низький), не є особою з інвалідністю, неодружений, на даний час непрацевлаштований, дітей або осіб похилого віку на утриманні немає. Також судом враховується вік та стан здоров`я ОСОБА_4 і те, що відповідно до розписки ОСОБА_4 25.12.2023 ознайомився, зокрема з положеннями ст. 390 КК України.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, стан здоров`я обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд вважає за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.390 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Підстав для застосування положень статті 69 КК України, при призначенні покарання обвинувачениму ОСОБА_4 у вказаному конкретному випадку суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною статтею можуть бути застосовані, тобто у зв`язку з відсутністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з тим, згідно із ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_4 засуджено вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.12.2022 за ч.1 ст.297 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.11.2023 скасовано звільнення з випробуванням та направлено для відбування покарання, призначеного вироком суду у виді 2 років обмеження волі. Таким чином, обвинувачений відбув покарання за згаданим вироком частково.

Кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 вчинив 01.07.2024, тобто після ухвалення попереднього вироку та до повного відбуття покарання за ним.

За таких обставин покарання ОСОБА_4 варто призначити на підставі ч.1 ст.71 КК України, тобто до призначеного за цим вироком покарання необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.12.2022, з урахуванням правил, передбачених в статті 72 цього Кодексу.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Вчиненим кримінальним правопорушенням майнову шкоду не завдано.

Підстав для застосування заходів кримінально-правового характеру відповідно до вимог ст. 96-3 КК України не встановлено.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Пропонована винагорода викривачу не визначалась у зв`язку з відсутністю викривача у кримінальному провадженні.

Запобіжний захід до обвинуваченого в даному кримінальному провадженні не застосовувався. Підстав застосовувати запобіжний захід до обвинуваченого самостійно у суду немає.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою судом в резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, початок строку відбування покарання.

Визначаючи початок строку відбування покарання ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 535 КПК України, судове рішення, що набрало законної сили, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили.

Згідно зі ст. 87 КВК України, особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не раніше спливу триденного та не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

Нормами статтей 88, 91 КВК України передбачено, що засуджені направляються до місця відбування покарання і переміщуються в разі необхідності з одного місця відбування покарання в інше під вартою. Адміністрація колонії протягом трьох діб повідомляє суд, який постановив вирок, про приведення його до виконання і про місце відбування покарання засудженим.

Тобто, виконання обвинувального вироку включає наступні три етапи: звернення вироку до виконання, приведення його до виконання та процес фактичного виконання покарання.

Водночас етапи звернення вироку до виконання та приведення його до виконання не є тотожними, є різними за суб`єктами, процедурою та за часом їх здійснення.

Більше того, відносно особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, яка не тримається під вартою, після моменту звернення вироку до виконання до моменту приведення його до виконання має передувати фактичне затримання засудженої особи на виконання вироку суду.

У межах цього кримінального провадження щодо ОСОБА_4 не обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, а тому початок строку відбування покарання йому необхідно рахувати саме з моменту його затримання на виконання вироку.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 368, 373-376 КПК України, ч.1 ст.390, статтями 1, 12, 50, 58, 65-67, 69 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.390 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.12.2022, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання на виконання цього вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1