Справа № 202/9077/24
Провадження № 1-кс/202/6031/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

02 вересня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження №0001297, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, яке погоджено прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження №0001297, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0001297, внесеного до ЄРДР 13.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, встановлено, що ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання особам порад, вказівок для незаконного перетину державного кордону України.

Так, 16.08.2024, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою отримання незаконного прибутку, здійснюючи свою протиправну діяльність за заздалегідь обумовленим планом, реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, задля незаконного переправлення через державний кордон України громадян України, яким заборонено виїзд за межі території України, в ході телефонної розмови повідомили ОСОБА_7 про зустріч на території міського комунального закладу культури «Народний дім Криворізької міської ради» за адресою: АДРЕСА_1 .

Близько 14:10 год. ОСОБА_7 , згідно попередньої домовленості, прибув до території міського комунального закладу культури «Народний дім Криворізької міської ради» за адресою: АДРЕСА_1 на зустріч із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діючи з метою власного протиправного збагачення, діючи з відома невстановлених досудовим розслідуванням осіб, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою отримання незаконного прибутку, підійшли до ОСОБА_7 , провели його до коридору вищевказаного закладу та згідно попередніх домовленостей отримали від останнього грошові кошти в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) доларів США за організаційні заходи та подальші дії спрямовані на незаконне переправлення ОСОБА_7 через державний кордон України до країни Європейського Союзу.

Однак, через причини, що не залежали від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та невстановлених на даний час осіб, незаконні дії ОСОБА_5 були припинені представниками правоохоронних органів.

16.08.2024 о 14 годні 17 хвилин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було затримано на підставі п.1 ч.1 ст.208 КПК України.

16.08.2024 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 є власником: 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; будинку АДРЕСА_3 .

Підставою для застосування арешту слідчий у клопотанні зазначає п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення конфіскації як виду покарання.

Прокурор надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Клопотання розглянуто без повідомлення власника майна та його представника відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з такого.

СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001297, внесеному до ЄРДР 13.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

16.08.2024 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (визначено ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1)наявністю процесуального статусу підозрюваного в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2)вказівка на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована підозрюваному; 3)належність підозрюваному майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Перелік майна, яке підлягає конфіскації, наведений у ч. 1 ст. 49 КВК України, згідно з якою конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001297 від 13.12.2023 за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене організованою групою з корисливих мотивів, та у випадку доведеності їх вини, санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає, покарання позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 є власником: 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; будинку АДРЕСА_3 .

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує положення ч. 5 ст. 170 КПК України, відповідно до якої арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи із нормативного визначення арешту майна, останній можливий шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.

Враховуючи наявний ризик можливого відчуження майна, слідчий суддя погоджується, що невжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту в частині заборони відчуження може призвести до можливості його відчуження на користь третіх осіб, що унеможливить виконання судового рішення в частині конфіскації майна підозрюваної, якщо таке рішення буде постановлене за результатами судового розгляду цього кримінального провадження.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності, на думку слідчого судді, відповідає завданням цього кримінального провадження, ураховуючи його стадію, характер інкримінованого підозрюваній ОСОБА_6 діяння та визначення конфіскації майна як безальтернативного виду покарання у санкції інкримінованої статті.

Отже, слідчий суддя вважає необхідним клопотання слідчого про накладання арешту в частині заборони відчуження майна на 1/2 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , які належить ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), задовольнити.

Вирішуючи питання щодо необхідності заборони користування та розпорядження нерухомим майном, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Завданням кримінального провадження є серед іншого, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також застосування належної правової процедури до кожного учасника (стаття 2 КПК України). При чому у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Будь-яких доводів та доказів щодо необхідності обмеження права користування та розпорядження зазначеним нерухомим майном, слідчим не зазначено.

Зважаючи на ризик відчуження підозрюваною майна, накладення арешту шляхом заборони його відчуження є достатньо дієвим засобом забезпечення кримінального провадження, а тому клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 110, 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, яке подане в рамках кримінального провадження №0001297, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на: 1/2 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , які належить ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони відчуження майна.

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1