Провадження №: 1-кс/755/2738/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" серпня 2024 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000039 від 22.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022 (справа № 161/4470/22, провадження № 1-кс/755/1960/22) на майно, зокрема на: мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 8 Pro (IMEI НОМЕР_1 ) з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» номер НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки НТС чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 ; моноблок марки Acer, модель Aspire 23730, серійний номер PWCF4E443000.

Клопотання мотивує тим, що 13.04.2022 слідчим в ОВС-криміналіст слідчого відділу УСБУ у Волинській області капітаном юстиції ОСОБА_4 на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.04.2022 року (справа № 161/4211/22) та 15.04.2024 року (справа №161/4494/22) проведено обшук в будинку та господарських спорудах за адресою: АДРЕСА_1 , де я проживаю та зареєстрований.

Під час даного обшуку виявлено та вилучено належне заявнику майно, зокрема, мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 8 Pro з імеі: НОМЕР_1 з сім картою НОМЕР_5 ; моноблок марки Aext модель Aspire 23730, серійний номер PWEF4E443000; мобільний телефон марки НТС, s/n НОМЕР_6 , імеі: НОМЕР_3 та імеі: НОМЕР_7 .

19.04.2022 (справа № 161/4470/22) слідчим суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області, розглянувши клопотання слідчого відділу УСБУ у Волинській області капітаном юстиції ОСОБА_4 подане у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР 22.03.2022 року за №0000039, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, винесено ухвалу про накладення арешту на речі, тимчасово вилучені 13.04.2022 року під час обшуку в будинку та господарських спорудах за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене майно до недавнього часу зберігалося у органу досудового розслідування - УСБУ у Волинській області, однак з літа 2022 року кримінальне провадження передано іншому органу досудового розслідування, а саме, ГУ СБУ в АРК. Відповідно, в зв`язку зі зміною органу досудового розслідування, з урахуванням положень КПК України звертається саме до Дніпровського районного суду міста Києва, адже Слідче управління ГУ СБУ в АРК (02024, місто Київ, вул. Поправки Юрія, будинок 14А) на даний момент знаходиться у Дніпровському районі міста Києва.

Дане клопотання є повторним у даному провадженні, адже з клопотанням про скасування арешту на майно, він звертався ще вересні 2022 року, однак, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.10.2022 року у справі №761/19562/22 було відмовлено у його скасуванні.

На даний момент, минуло більше півтора року з моменту мого останнього звернення про скасування арешту, що є значним періодом для проведення належного розслідування кримінального провадження та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення. А відтак, вважаю, що у органу досудового розслідування було достатньо часу для проведення усіх запланованих процесуальних дій з вилученими об`єктами в межах розумних строків встановлених КПК України. Відповідно, подальше необґрунтоване обмеження мого права власності на дані об`єкти, які не є предметом кримінального правопорушення буде порушувати його законні права як власника майна, що є не припустимим порушенням ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції.

Також, слід зазначити, що в даному кримінальному провадженні він є свідком та його процесуальний статус не змінювався протягом усього періоду проведення розслідування, адже підозри йому так і не пред`являлося.

Будь-яких процесуальних дій у даному провадження не проводиться та відповідних процесуальних рішень за результатами кримінального провадження не приймається, що з урахуванням положень КПК України дає законне право вимагати скасування арешту на майно та його повернення, адже усі розумні строки на їх проведення минули.

Крім того, зазначає, що з кожним роком вилучена органом досудового розслідування техніка морально та технічно старіє, і в подальшому зволікання у її поверненні призведе до неможливості її функціонального використання за призначенням у власній господарській діяльності, а відтак, завдасть збиток в розмірі її вартості, що може бути підставою для призначення відшкодування даного збитку за рахунок бюджетних коштів.

Зважаючи на викладене, у відповідності до положень чинного законодавства України, вважає, що з моменту внесення кримінального провадження до ЄРДР (22.03.2022) пройшло достатньо часу задля виконання усіх запланованих та не запланованих процесуальних дій відносно вилученого майна, тобто у слідчих було достатньо часу задля реалізації поставлених перед слідством завдань та цілей у кримінальному провадженні, зокрема, виявлення винних осіб, проведення необхідних експертиз, допитів, пред`явлення підозри та обвинувачення, а відтак, правових підстав для подальшого існування арешту на вилучене у нього, 13.04.2022, майно немає. Подальше ж існування арешту порушуватиме його законні права та інтереси, як власника майна та призведе до негативних наслідків описаних у клопотанні.

На даний момент, орган досудового розслідування не наділений повноваженнями щодо скасування накладеного арешту на майно, а тому за вирішенням даного питання звертається до слідчого судді.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, викликався належним чином.

Прокурор АР Крим ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд клопотання про скасування арешту з майна без її участі.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання, слідча суддя дійшла такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022 (справа № 161/4470/22, провадження № 1-кс/755/1960/22) накладено арешт на тимчасово вилучене у громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час обшуку від 13.04.2022 майно, зокрема на: мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 8 Pro (IMEI НОМЕР_1 ) з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» номер НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки НТС чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 ; моноблок марки Acer, модель Aspire 23730, серійний номер PWCF4E443000, у частині заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначається в ухвалі слідчої судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022, метою застосування арешту є збереження речових доказів.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду.

Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Так, арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували. А тому може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Відповідно до п. 7 ч. 12 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, за п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У судовому засіданні встановлено, що минуло достатньо часу для проведення усіх запланованих процесуальних дій з вилученими об`єктами в межах розумних строків встановлених КПК України.Тому ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022, у межах даного кримінального провадження, та якою накладено арешт на майно, у цій ситуації, з часом втратила свою актуальність в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність на даний час необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 22, 98, 170-174 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а:

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000039 від 22.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчої судді слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2022 (справа № 161/4470/22, провадження № 1-кс/755/1960/22) арешт на тимчасово вилучене у громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час обшуку від 13.04.2022 майно, а саме на: мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 8 Pro (IMEI НОМЕР_1 ) з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» номер НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки НТС чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ: НОМЕР_4 ; моноблок марки Acer, модель Aspire 23730, серійний номер PWCF4E443000, у частині заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1