Справа № 131/213/21
Провадження №11-кп/801/742/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000024, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.02.2021 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шабельня Іллінецького району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, різноробочого ТОВ «Іллінецьке», неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання вирішено рахувати з дня прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у виправному центрі.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 22 лютого 2021 року близько 3:00 години, перебуваючи спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, біля приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , з метою вчинення хуліганських дій підійшли до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які також стояли біля вищевказаного магазину та ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, у присутності сторонніх осіб, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки та нахабно демонструючи зневагу до них, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з хуліганських спонукань, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно наніс один удар кулаком правої руки ОСОБА_11 по обличчю, після чого підійшов до ОСОБА_10 та правою ногою наніс один удар по ногах останнього, внаслідок чого останній впав на землю.

Продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 , який піднявся з землі та допомагав підвестися на ноги ОСОБА_11 , та діючи умисно, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, в присутності сторонніх осіб, нехтуючи загальноприйнятими нормами поведінки та нахабно демонструючи зневагу до них, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, діючи з хуліганських спонукань, проявляючи особливу зухвалість, безпричинно наніс йому один удар правою рукою в ділянку голови зліва, внаслідок чого останній впав на землю. А також, наніс ОСОБА_11 3 удари правою ногою та 2 удари правою рукою в ділянку тулубу.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 , також нанісши один удар лівою ногою по обличчю ОСОБА_10 , разом з особою, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, перетягнули обох потерпілих за ріг магазину, де протягом ще близько 20 хвилин продовжили вчиняти відносно них хуліганські дії, а саме особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження наніс ОСОБА_10 кулаками обох рук та ногами близько 7-ми ударів по тулубу та 5 ударів в ділянку голови, а ОСОБА_11 кулаками обох рук та ногами 9 ударів в різні частини тулубу та близько 7 ударів по голові.

Коли, намагаючись покликати на допомогу, ОСОБА_11 підбіг до дверей магазину, його наздогнала особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження та наніс біля 10 ударів руками та ногами по обличчі та тулубу, а ОСОБА_7 в цей час залишався біля ОСОБА_10 та наніс йому один удар лівою ногою по тулубу та один удар правою рукою по голові.

В результаті хуліганських дій потерпілим ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій скроневій ділянці, синців в ділянці лівого та правого ліктьового суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я, а ОСОБА_10 - тілесні ушкодження, які виразились у вигляді синців в ділянці верхньої та нижньої повіки лівого та правого ока; саден в ділянці правої кисті та правого променево - зап`ясного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, та суцільного крововиливу під кон`юктиву лівого очного яблука, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_12 ставиться питання про скасування вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з ОСОБА_7 судових витрат у справі на залучення експерта в розмірі 314 гривень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив йому покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для його виправлення, оскільки обвинувачений вину у вчиненому визнав частково, давав суперечливі, взаємовиключні покази, також не намагався примиритися з потерпілими. Крім того, судом допущено порушення вимог ст. 122, 124 КПК України, які регламентують порядок стягнення витрат на залучення експертів.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року, просить ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконний у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, прокурором не було надано обґрунтованих доказів вини ОСОБА_7 , а судом першої інстанції не надано оцінки доводам сторони захисту, також вказує, що суд першої інстанції здійснював розгляд даного кримінального провадження не відповідно до положень ч.1 ст. 337 КПК України та з порушенням меж висунутого обвинувачення згідно з обвинувальним актом. Також захисник вказує на недопустимість доказів, оскільки такі зібрані у кримінальному провадженні щодо проступку та прокурор не звертався до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на їх використання в іншому кримінальному провадженні (щодо злочину).

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі, при цьому заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту, при цьому заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення покарання.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представник- адвокат ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та сторони захисту вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, яким суд надав належну оцінку.

Стосовно доводів захисника про недопустимість доказів суд зазначає, що за визначенням, яке міститься в ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При цьому частиною першою ст. 86 КПК визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження 23.02.2023 до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення (проступок) № 0000024, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України (т. 2, а. п. 7). В подальшому прокурором у цьому ж провадженні 26.02.2021 винесена постанова про зміну правової кваліфікації (т. 2, а. п. 22) та постанова про визначення підслідності (т. 2, а. п. 23-24).

Таким чином усі докази зібрані у межах одного і того ж кримінального провадження, тому на відміну від використання результатів негласних слідчих дій у іншому провадженні не потребують дозволу слідчого судді відповідно до ст. 257 КПК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника в частині виправдання ОСОБА_7 у вчиненні стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1-2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, або відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Якщо обставини, передбачені пунктами 1,2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Проте, таких вищевказаних обставин, суд апеляційної інстанції не знаходить, натомість винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, є доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Зокрема, показами обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції, який свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав частково, підтвердив факт побиття потерпілих, та з приводу події кримінального правопорушення, що мала місце 22 лютого 2021 року, пояснив, що він разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження того вечора повечеряли та пішли до магазину в АДРЕСА_2 , де зустріли братів Миргородських, із одним з яких - ОСОБА_13 у ОСОБА_7 був конфлікт, який, як він пояснює виник на підставі того, що раніше ОСОБА_10 погрожував йому обрізом мисливської рушниці.

ОСОБА_11 почав висловлюватися нецензурно в їх сторону, на ці дії він наніс ОСОБА_11 удар в тулуб, потім особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження став наносити удари та усе переросло у бійку.

Показами потерпілого ОСОБА_10 , який надав в суді першої інстанції пояснення щодо події, яка сталася 22 лютого 2021 року в смт. Дашів, Гайсинського району, Вінницької області біля магазину «Лідер». Відпочивавши вдома у ОСОБА_14 , випивши, вони близько 02:00 год пішли до магазину та побачили як особа, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження та ОСОБА_7 били якихось хлопців. Через кілька хвилин обвинувачений та особа матеріали відносно якої виділено у окреме провадження підійшли до ОСОБА_10 та особа, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження ударив ОСОБА_10 , від чого останній впав, далі обоє почали наносити удари ногами по тілу та голові. Вони продовжували наносити удари протягом 20-25 хвилин. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 опору не чинили, так як були у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження погрожували потерпілим, що у разі написання заяви до поліції повбивають їх. Після зазначеної події ОСОБА_11 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_15 , який приїхав на своєму автомобілі та завіз їх додому. Наступного дня вони звернулися до поліції із заявами про вчинення злочину. Потерпілий просив призначити обвинуваченому покарання згідно Закону.

Показами потерпілого ОСОБА_11 який надав в суді першої інстанції пояснення щодо події, 22 лютого 2021 року в смт. Дашів Гайсинського району, Вінницької області він зі своїм дядьком ОСОБА_10 близько 02:00 год. пішли до магазину по цигарки. До них підійшли ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження почали безпідставно до них чіплятись та бити їх. Спочатку вдарили дядька, він упав та його продовжували бити. Далі затягнули їх за магазин та продовжували бити. Били руками, ногами, зламали йому носа. Через побої у нього погіршився стан здоров`я.

Показами свідка ОСОБА_16 , яка надала суду наступні покази. Вона працює продавцем в магазині «Лідер» в АДРЕСА_2 . Через вікно магазину вона побачила, що прийшли потерпілі, далі їх почали бити ОСОБА_7 та його брат. Спочатку били ОСОБА_10 , його захищав ОСОБА_11 . Побої наносили руками та ногами. Вона неодноразово робила їм зауваження, проте вони не реагували.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення також підтверджується:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.02.2021 року за № 0000024, згідно якого внесено відомості про те, що 22.02.2021 року до чергової частини Гайсинського РУП з письмовими заявами звернулись ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в яких вони повідомили, про те, що 22.02.2021 року біля 02 год невідома їм особа в смт Дашів біля магазину «Лідер» безпідставно спричинила їм тілесні ушкодження;

- заявою ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в яких вони просять прийняти міри до невідомої особи, яка 22.02.2021 року біля магазину «Лідер» в смт Дашів Гайсинського району нанесла їм тілесні ушкодження;

- постановою від 23.02.2021 року про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_10 ;

- висновком експерта №17 від 23.02.2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці верхньої та нижньої повіки лівого ока та правого ока, саден в ділянці правої кисті та правого променево-зап`ястного суглобу; суцільного крововиливу під кон`юктиву лівого очного яблука, дані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого-их, твердих предмета-ів або співудару об нього-их та виникнути можливо в термін та при обставинах на які вказує особа, що проходила експертизу. Ушкодження у вигляді синців та саден відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді суцільного крововиливу під кон`юктиву лівого очного яблука відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- постановою від 23.02.2021 року про призначення судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_11 ;

- висновком експерта №18 від 23.02.2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садно в лівій скроневій ділянці; синців в ділянці лівого та правого ліктьового суглобів, дані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого-их, твердих предмета-ів або співудару об нього-их та виникнути можливо в термін та при обставинах на які вказує особа, що проходила експертизу. Ушкодження у вигляді синців та саден відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

- клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів від 24.02.2021 року;

- ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.02.2021 року, якою надано тимчасовий доступ з можливістю вилучення відеозапису камер відеоспостереження, за допомогою яких 22.02.2021 року близько 2-х год зафіксовано факт спричинення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень біля приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 25.02.2021 року, опис речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 25.02.2021 року та диск з відеозаписом з камер спостереження магазину «Лідер» за 22.02.2021 року в період часу з 02:50 год по 03:30 год;

- протоколом огляду предмету від 22.02.2021 року;

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27.02.2021 року;

- постановою про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 26.02.2021 року, якою змінено правова кваліфікація кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000024 від 23.02.2021 року з ч.1 ст.296 КК України на ч.2 ст.296 КК України;

- постановою про визначення підсудності від 26.02.2021 року, якою визначено місцем проведення та доручення проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000024 від 23.02.2021 року СВ Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області;

- відеозаписом з камер спостереження магазину «Лідер» за 22.02.2021 року в період часу з 02:50 год по 03:30 год. на якому зафіксовано як ОСОБА_7 спільно із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження вчинили інкриміноване їм діяння.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки прокурором не було надано обґрунтованих доказів вини ОСОБА_7 , суд зазначає, що згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню з-поміж іншого подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, за змістом ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також ККС ВС у постанові від 01 квітня 2020 року (справа № 750/11509/18) сформулював висновок про те, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, встановлених у вироку, доведена. При цьому суд вважає, що скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, яке полягає у тому, що ОСОБА_7 , який діяв спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ставиться за вину особлива зухвалість в аспекті грубого порушення громадського порядку, що супроводжувалось насильством із заподіянням тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_10 такого, що тривало близько 20 хв, тобто тривалий час не припинялось.

Мотив явної неповаги до суспільства характеризується усвідомленим спонуканням зневажливого ставлення до громадського порядку, неперсоніфікованого кола осіб, ігнорування існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності. Таке ставлення проявляється у вчинках особи, стає відкрито вираженим, очевидним як для самого винного, так і для інших осіб. Мотив явної неповаги до суспільства, проявляючись у вчиненні дій, що грубо порушують громадський порядок, може характеризуватися комплексом ницих спонукань у вигляді прагнення протиставити себе суспільству, виявити грубу силу, п`яну хвацькість, пустощі тощо.

Для мотивів поведінки винного при хуліганстві притаманним є вчинення відповідних дій без видимого приводу чи використання незначного приводу для розправи з потерпілим. Посягання, як правило, вчиняється проти першого стрічного, кожного, хто «підвернувся під руку», як правило, хулігана й потерпілого раніше не пов`язували будь-які стосунки.

Сукупність приведених і оцінених доказів дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло призначення надто м`якого покарання, суд зазначає, що згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки: саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який працює різноробочим ТОВ «Іллінецьке», за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, при призначенні покарання суд врахував відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що вину він визнає частково, вибачення у потерпілих просив лише під час останнього слова в судовому засіданні, будь-якої шкоди потерпілим не відшкодував.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого; тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів буде покарання у виді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців обмеження волі.

Тому, призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині порушення судом вимог ст. 122, 124 КПК України, які регламентують порядок стягнення витрат на залучення експертів, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні постановою дізнавача призначалися лише судово-медичні експертизи, витрати на проведення яких держава не понесла, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому судом першої інстанції безпідставно прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 судових витрат в сумі 314 гривень, що свідчить про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000024, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23.02.2021 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України змінити в частині процесуальних витрат через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

З мотивувальної та резолютивної частини вироку виключити вказівку про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів в розмірі 314 гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: