ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1554/24 Справа № 202/6537/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024 року про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження № 0001196, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 301 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_13

представника третіх осіб,

щодо майна яких вирішується

питання про арешт ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 0 29 липня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , яке погоджено прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_15 та накладено арешт на майно, яке зазначено в клопотанні слідчого та було вилучено 18 липня 2024 року в ході проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування прийнятого судового рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене майно, відповідає критеріям речових доказів, визначених в ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) та може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки обґрунтована ймовірність доказового значення у кримінальному провадженні вилучених речей та документів, що дало слідчому судді достатні підстави арештувати їх з метою збереження як речового доказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги прокурора та доповнень до апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представник просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Наводить доводи зміст яких полягає у тому, що майно вилучено під час проведення обшуку, який є незаконним, оскільки в ухвалі слідчого судді була зазначено адреса АДРЕСА_1 , тоді як обшук було фактично проведено за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією технічного паспорта.

Також зазначає, що в обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в період з січня 2024 року на території м. Дніпра організували та здійснюють свою протиправну діяльність пов`язану з виготовленням та розповсюдженням зображень порнографічного характеру в режимі онлайн на спеціалізованих сайтах у всесвітній мережі «Інтернет». В той же час, за наслідками обшуку було вилучено майно, яке належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які взагалі не є підозрюваними по вказаній справі.

Прокурор у клопотанні повинен був довести суду, що кожна конкретна річ, яка підлягає арешту, є речовим доказам конкретної обставини кримінального провадження. Слідчий суддя, у свою чергу повинен перевірити відповідність кожної речі, критеріям, визначеним ст. 98 КПК. Натомість слідчий суддя та прокурор лише послались на постанову слідчого про визнання вилучених речей речовими доказами у справі.

Позиції учасників судового провадження.

Представник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в застосуванні арешту майна.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею виконані належним чином.

З матеріалів провадження слідує, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001196, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301 КК за такими фактами. ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 в період з січня 2024 року на території м. Дніпра організували та здійснюють свою протиправну діяльність, пов`язану з виготовленням та розповсюдженням зображень порнографічного характеру в режимі онлайн на спеціалізованих сайтах у всесвітній мережі «Інтернет».

Так, ОСОБА_16 для своєї злочинної діяльності орендував приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в якому розташував спеціальне обладнання для створення і розповсюдження виробів порнографічного характеру в режимі онлайн - "WEBCA"" камери.

Адміністратором «порно-студії» є гр. ОСОБА_18 , яка безпосередньо підбирає дівчат, які перебувають у скрутному матеріальному становищі, віком від 16 до 25 років та залучає їх для так званої "роботи на "WEBCA" камери, які в подальшому в онлайн режимі створюють та розповсюджують вироби порнографічного характеру, за що отримують заробітну плату - відсоток від продажу цих (відео) виробів на спеціалізованих сайтах у всесвітній мережі «Інтернет».

Здійснення протиправної діяльності підтверджується протоколами допитів свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими документами у їх сукупності.

18.07.2024 проведено обшук у приміщенні "WEBCA" студії, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено предмети, які можуть бути доказами обставин розслідуваного злочину.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які... зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій... інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом... (ч. 1 ст. 98 КПК).

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя правильно зазначив, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, вилучене майно підлягає арешту, оскільки відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК, а саме є речовим доказом за ознаками того, що можуть знаряддями кримінальних правопорушень та є об`єктами, які можуть містити відомості розслідуваного злочину і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Тому твердження захисника, що вказане майно не може бути визнане речовим доказом, є неприйнятними.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Отже, слідчим суддею належним чином дотримані вимоги ст. 173 КПК, а саме враховані правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для особи і обраний належний спосіб такого арешту. З таким рішенням погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження не становить надмірний тягар для ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і не порушує баланс між завданнями кримінального провадження та обмеженням права власності останніх.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Апеляційний суд розцінює як неприйнятні доводи представника, що обшук приміщення, в якому вилучене вищезазначене майно є незаконним, оскільки в ухвалі слідчого судді була зазначена адреса: АДРЕСА_1 , тоді як обшук було фактично проведено за адресою: АДРЕСА_2 , що, на думку представника, підтверджується копією технічного паспорта.

З копії технічного паспорта, долученого до апеляційної скарги, неможливо встановити, що обшук фактично був проведений за адресою: АДРЕСА_2 , тому такі доводи є голослівними.

Крім того, як видно з копії технічного паспорта, власником приміщення за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_20 , повноважень на представництво інтересів якої до скарги адвокатом не долучено.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що за наслідками обшуку було вилучено майно, яке належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які взагалі не є підозрюваними у вказаній справі, апеляційний суд зазначає наступне.

З оскарженої ухвали слідує, що арешт на майно накладений з метою забезпечення збереження речових доказів, тобто з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК.

У зв`язку з чим та відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На відміну від інших підстав для накладення арешту на майно, визначених в пунктах 2, 3, 4 частини 2, частин 4, 5, 6 статті 170 КПК, у випадку накладення арешту на майно особи з метою забезпечення речових доказів, кримінальний процесуальний закону не містить умову набуття статусу підозрюваного такою особою.

Стандарт доказування під час розгляду слідчим суддею питання про арешт майна з метою збереження речових доказів є меншими ніж для повідомлення особі про підозру, висунення обвинувачення і тим більше доведеності обвинувачення в суді. Мета арешту майна є забезпечення дієвості кримінального провадження та полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для вилучення майна та його арешту.

На даному етапі досудового розслідування дізнавач, слідчий або прокурор не зобов`язані мати докази, достатні для повідомлення про підозру або пред`явлення обвинувачення, оскільки це завдання наступних етапів досудового розслідування.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КПК та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не є належним обґрунтуванням вимог апеляційної скарги і не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по двом ключовим доводам представника, на які акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Водночас, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в значенні ст. 28 КПК, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин і прийняття рішення відповідно до ст. 283 КПК, власники або законні володільці цього майна наділені правом ініціювати, в порядку ст. 174 КПК, питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вказане в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді майно може містити інформацію щодо розслідуваного злочину, існує необхідність проведення низки слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2024 року у межах кримінального провадження № 0001196, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 301 Кримінального кодексу України про накладення арешту на майно, яке було вилучено 18 липня 2024 року в ході проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4