Номер провадження:1-в/521/1136/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

представника колонії ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса, у режимі відеоконференції, клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., засудженого вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 липня 2022 року за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду міста Одеси на розгляд надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., засудженого вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 липня 2022 року за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України.

Представник ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні.

Засуджений клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважав за можливе клопотання задовольнити, зазначивши, що за вироком від 15.07.2022 року епізод за ч.4 ст.185 КК України слід перекваліфікувати дії засудженого на ч.1 ст.162 КК України та вважати засудженим за ст.162 КК України та ч.1 ст. 357 КК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, прийшов до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п.13 ч.1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 63 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до покарання:

за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставіч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 17.10.2022 року.

Відповідно до вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, 20.05.2022 року, вартість майна, яке було предметом крадіжки, становить 2300 грн., та інше кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 357 КК України.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-ІХ (надалі Закон № 3886ІХ)

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України № 3886-ІХ, дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив 20.05.2022 році щодо майна на суму 2300 грн..

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1240 грн. 50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України у 2022 році , становив 2481 грн..

На підставі вищевикладеного суд робить висновок про те, що діяння передбачене ч.4 ст.185 КК України, за вчинення якого було засуджено ОСОБА_4 , на цей час не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній був засуджений за ч.4 ст.185 КК України вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого закон передбачає кримінальну відповідальність.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24).

При цьому на стадії виконання вироку суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України (перекваліфікації його дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України не передбачено.

Відповідно до ч. 2ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного за ч.4 ст.185 КК України вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року.

При цьому суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 потрібно вважати засудженим за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року за ч.1 ст. 357 КК України до 2 (двох) років обмеження волі з виключенням з вироку посилання на ч. 1 ст. 70 КК України, у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст. 5 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., засудженого вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 липня 2022 року за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України - задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного за ч.4 ст.185 КК України вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року за ч.1 ст. 357 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

Виключити у вироку Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року вказівку на застосування ч. 1 ст. 70 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Початок строку рахувати з 19.11.2022 року.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1