У Х В А Л А

про арешт майна

15.11.2024 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:

Слідчий ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 за погодженням прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту.

Клопотання мотивує тим, що 11.11.2024 близько 18:30 год за адресою: АДРЕСА_1 , відбулось ДТП (зіткнення т/з) за участі автомобіля марки «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , автомобіля марки «Вольцваген» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобілем марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП пасажир ОСОБА_7 була доставлена в лікарську установу. 12.11.2024 автомобіль марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_4 та визнаний речовим доказом кримінальному провадженні. Оскільки на автомобілі марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 є наявні сліди злочину та сам автомобіль є речовим доказом і в подальшому буде залучений для проведення слідчих експериментів та проведення автотехнічних і транспортно-трасологічних експертиз, необхідно забезпечити зберігання даного речового доказу шляхом накладання арешту на даний автомобіль. Без надання експертам автомобіля марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 , останні будуть позбавлені можливості встановити технічний стан автомобіля, що в свою чергу не дасть можливості встановити причину ДТП .

Слідчий та прокурор надіслали клопотання про слухання клопотання про арешт майна у їх відсутності.

Володілець майна, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників розгляду клопотання фіксування процесу не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, доходжу таких висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 цієї ж статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Враховуючи вимоги ст. 98 КПК України, з врахуванням представлених в справі доказів, вважаю, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є речовим доказом та існують підстави вважати, що вищезазначене майно є предметом кримінально-протиправних дій, має важливе доказове значення для даного кримінального провадження.

Отже, збереження речових доказів, необхідне для запобігання подальшого їх відчуження, розпорядження, знищення, має важливе значення для кримінального провадження, а майно, на яке просить накласти арешт слідчий, відповідає критеріям, визначеним у ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини.

Право на повагу до приватного життя не є абсолютним. Держава може втручатись у реалізацію захищеного права за умов, визначених частиною другою статті 8 Конвенції (в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Необхідним є дотримання балансу між повагою до приватного життя, гарантованого Конвенцією, та реалізацією зазначеної слідчої дії.

У справах "Бакланов проти росії" (рішення від 9 червня 2005 року), "Фрізен проти росії" (рішення від 24 березня 2005 року), "Ізмайлов проти росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, а щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Слідчим суддею у судовому засіданні не було встановлено відомостей, які б свідчили, що надання дозволу на накладеня арешту на автомобіль марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 становитиме особистий та надмірний тягар для власника такого автомобіля, тобто таке втручання не є свавільним, є пропорційним, не становить надмірного тягаря для власника майна та необхідним для виконання завдань кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи доведення слідчим правових підстав для арешту майна, необхідність проведення слідчих експериментів та проведення експертиз, необхідність визначення обмежень які встановлюються при накладенні арешту, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, доходжу висновку, що наявні правові підстави для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України, клопотання є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173, 222 КПК України, -

постановив:

Клопотання слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 в цілому (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання) шляхом заборони відчуження, ремонту та експлуатації, який на праві власності належить ОСОБА_8 та перебуває у користуванні ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1