ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 635/475 /24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 2003 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання
під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинувачених та їх захисників, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_9 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20.08.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0001246 від 26.09.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 18 жовтня 2024 року включно, із визначенням застави.

Визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 647250 (шістсот сорок сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, ОСОБА_8 - заставу у розмірі 180 (сто вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 466020 (чотириста шістдесят шість тисяч двадцять) гривень 00 копійок, ОСОБА_10 заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 647250 (шістсот сорок сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, при внесенні якої обвинувачені підлягають звільненню з-під варти з покладенням наступних обов`язків:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або перебування;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_9 , та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить змінити запобіжний захід на домашній арешт або зменшити заставу, посилаючись на наявність двох неповнолітніх дітей, які залишились на піклуванні дружини, якій важко їх забезпечувати. Просить зменшити розмір застави, щоб мати можливість знайти роботу і допомагати дружині, у зв`язку з тим, що знаходиться під вартою майже 11 місяців, а у сторони обвинувачення відсутні докази його винуватості.

В апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи. Як зазначає захисник, в клопотанні не зазначено про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_8 має дружину та двох малолітніх дітей, він раніше не був судимий, доказів його причетності до кримінальних правопорушень не надано і тому, відсутні докази ризику продовження чи повторення протиправної поведінки обвинуваченого, а тому, відсутні підстави для застосування найтяжчого виду запобіжного заходу. Вказані факти, на переконання захисника, спростовують висновок суду про можливість переховування ОСОБА_8 та про ймовірний вплив на потерпілих, а також про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, захисник вважає, що визначений розмір застави є непомірним та застосування мінімального розміру застави, що складає 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, гарантувало б виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник посилається на те, що обвинувачений перебуває під вартою понад 9 місяців, і за цей час розмір застави не зменшився та не був внесений, оскільки є непосильним для родини обвинуваченого. При цьому, не встановлено жодного факту порушення обов`язків обвинуваченим.

Просить врахувати, що ОСОБА_7 доглядає за хворою матір`ю, яка знаходиться на ОСОБА_11 обліку у сімейного лікаря, за цей час вона систематично лікується амбулаторно та стаціонарно, рухається на милицях, у виписці від 15.01.2024 зазначено, що потребує домашнього догляду, має ряд інших захворювань, майже не рухається. А тому, обраний непомірний розмір застави задля батьків пенсіонерів є фактично безальтернативним і непосильним для родини ОСОБА_7 .

Зазначає, що кваліфікація дій за частиною 5 статті 185 КК України визначена зі слів потерпілої, у обвинуваченого жодних коштів під час обшуку не було вилучено, він не має нерухомості, не володіє транспортними засобами, будь-яким регулярним доходом. Тому, встановлення застави на рівні 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вочевидь і заздалегідь є непомірним для ОСОБА_7 .

Крім того, обвинувачений втратив сина, дружину, має батьків пенсійного віку, проживає з матір`ю, що потребує стороннього догляду. Наразі, обвинувачений не має постійного працевлаштування, але готовий захищати Батьківщину, оскільки медичних застережень, що унеможливлюють проходження ним військової служби, не виявлено, а ризик, передбачені ст.177 КПК України, в разі несення військової служби, будуть мінімізовані аналогічно триманню під вартою в СІЗО.

На переконання захисника, матеріали справи не містять відомостей щодо уникання обвинуваченим відповідальності, перебування його в сумнівних угрупуваннях або спільнотах, а відтак, вважає, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. На обґрунтування ризику переховування, наведено виключно суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 . Ризик впливу, вважає сумнівним, оскільки потерпіла не знайома з обвинуваченим ,а інформація про вплив на свідків, наразі відсутня. Існування ризику вчинити інший злочин, на думку захисника, обґрунтовано лише минулим обвинуваченого і є недоведеним.

На переконання захисника, стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. А тому, просить скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор, обвинувачені та їх захисники в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, надали заяви про розгляд справи без них, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю обвинувачених, їх захисників та прокурора,, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційні скарги обвинуваченого та захисників не стосуються погіршення становища обвинувачених.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисників задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Харківського районного суду Харківської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що наявні ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вони обвинувачуються, не втратили своєї актуальності та продовжують існувати на теперішній час.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2023 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів до 24 листопада 2023 року, з визначенням розміру застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який неодноразово продовжувався, останній раз до 24 серпня 2024 року включно, з раніше визначеним розміром застави у 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2023 року відносно ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 24 листопада 2023 року, з визначенням розміру застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який в подальшому неодноразово був продовжений, останній раз до 24 серпня 2024 року включно, з раніше визначеним розміром застави у 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2023 року відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів до 25 листопада 2023 року з визначенням розміру застави у розмірі 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який в подальшому неодноразово був продовжений, останній раз до 24 серпня 2024 року включно, з раніше визначеним розміром застави у 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених, судом врахованов сукупності всі обставини, визначені статтею 178 КПК України та було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинувачених переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також судом були враховані дані про особу обвинувачених, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а також можливе покарання.

Зокрема, судом було враховано відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є громадянином України, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, має судимості, які не зняті і не погашені у встановленому порядку, офіційно не працював та не має законних джерел доходу. В провадженні суду перебувають два кримінальні провадження відносно нього, які об`єднані в одне, а саме за ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та за ч.4 ст.185 КК України, з яких кримінальні правопорушення за ч.4 ст.185 КК України є тяжкими і за ч.5 ст.185 КК України особливо тяжким.

Також судом було враховано відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , який є громадянином України, одружений, має двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, з яких кримінальні правопорушення за ч.4 ст.185 є тяжким і за ч.5 ст.185 КК України особливо тяжким.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд врахував обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання та дані про його особу, та дійшов висновку, що існують об`єктивні підстави вважати, що усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, у разі визнання його винуватим, обвинувачений перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, що свідчить, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати. Оскільки розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, потерпілі та свідки по даному кримінальному провадженню ще не допитані, а обвинувачений обізнаний про місце їх проживання, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні. Крім того, з урахуванням того, що обвинувачений не має законних джерел доходу, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, суд дійшов висновку, що він має схильність до вчинення правопорушень, що свідчить про наявність ризику вчинення ним інших правопорушень, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання та дані про його особу та дійшов висновку ро наявність об`єктивних підстав вважати, що усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення у разі визнання його винуватим, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, що свідчить, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати. Також суд вважав, що продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки кримінальне провадження по суті не розглядалось, потерпілі та свідки по даному кримінальному провадженню ще не допитані, а обвинувачений обізнаний про місце їх проживання, отже існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні. Враховуючи, що ОСОБА_8 офіційно не працював та не має законних джерел доходів, суд дійшов висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання осіб під вартою, а застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення можуть вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

При цьому слід зазначити, що усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою, як зазначено у висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, а тому, існує певна ймовірність того, що обвинувачені, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів, можуть вдатися до відповідних дій, враховуючи те, що вони звинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення інкримінованих обвинуваченим злочинів, а також відомостей щодо осіб обвинувачених, зокрема, того, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, останнього разу був засуджений вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.07.2021, а ОСОБА_8 офіційно не працював та не має законних джерел доходів, з урахуванням розміру покарання, яке може бути призначене, в разі визнання винуватості, існують достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду.При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При цьому, колегія суддів бере до уваги відомості щодо поведінки обвинувачених одразу після вчинення злочинів, зокрема, те, що обвинувачені до, під час та після вчинення злочинів вживали заходи, спрямовані на укриття своїх злочинних дій, а саме: імовірне використання рукавичок, вимкнутий мобільний телефон, зміна місць дислокації та переміщення транспортного засобу. Крім того, обвинувачені були затримані співробітниками правоохоронних органів по «гарячих слідах», тобто всупереч їх волі з`явитися до органу досудового розслідування. Також обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не мають сталого джерела доходу.

Оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, свідки та потерпілі ще не були допитані, то в даному випадку не виключена можливість незаконного впливу обвинуваченими на свідків у даному кримінальному провадженні та потерпілих, з метою зміни або спотворення ним показань у суді, з метою їх спонукання до утримання від певних свідчень чи навпаки ж спотворення відомих їм обставин, перешкоджаючи таким чином, кримінальному провадженню.

З урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, розміру спричиненої потерпілим шкоди, вчинення злочинів групою осіб, кількість епізодів злочинної діяльності, а також невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненому, враховуючи що на даний час вторгнення рф на територію України триває, колегія суддів не виключає можливість вчинення обвинуваченими іншого злочину.

Враховуючи, що наявність та продовження визначених ризиків була встановлена під час досудового розслідування та судового розгляду, а станом на теперішній час достовірних даних на підтвердження того, що ці встановлені ризики зменшились або зникли під час судового засідання, не встановлено, колегія суддів приходить до висновку, що існують достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченим, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даних обвинувачених.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, родини та утриманців, в даному випадку, самі по собі не мінімізують і не спростовують наявних ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених з приводу недоведеності пред`явленого обвинувачення об`єктивними відомостями не підтверджені. Питання щодо винуватості або невинуватості на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання їх причетності до вчинення інкримінованих їм дій.

Щодо застосування судом відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 застави, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з мети застави, головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави є його достатність для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків. Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України» де зазначив, що, гарантії передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Отже, при визначенні розміру застави суд в першу чергу має врахувати майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу. А вже потім інші обставини, наприклад вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання та наявність збитків.

Враховуючи те, що питання застосування або не застосування альтернативного запобіжного заходу є правом суду а не обов`язком, слід дійти висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, повинно мати у своєму змісті відповідне обґрунтування неможливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного у разі внесення ним застави. При цьому, вказані доводи слідчого не повинні бути абстрактними, загальними або шаблонними, як того вимагає практика ЄСПЛ.

Розмір застави, відповідно до ст. 182 КПК України, визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього і визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК, а критеріями - те, що розмір застави: а) достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, б) не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного проживання людини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку судом відносно даних обвинувачених, обрано достатній розмір застави, який відповідає вимогам ст. 182 КПК України і здатний забезпечити утримування обвинувачених від намірів та спроб порушити покладені на них обов`язки. Такий розмір застави прийнятий з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема, згідно рішення від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії», у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. В даному провадженні, з урахуванням розміру спричиненої шкоди, встановленої органом досудового розслідування, тяжкості інкримінованих злочинів, обставин, встановлених стороною обвинувачення, підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру застави обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегією суддів не вбачається.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги неодноразове притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про його схильність до кримінально-протиправної поведінки та бажання отримати матеріальні блага за рахунок чужого майна, небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку із чим обраний судом розмір застави має достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даних обвинувачених під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційних скарг ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинуваченого та захисників обвинувачених.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20.08.2024 року про продовження щодо обвинувачених за ч.4 ст.185, ч.5 ст.185, ч.1 ст.357 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 18.10.2024 року, включно, із визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 ,, - залишити без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий термін розгляду даної справи в суді, що може призвести до безпідставного затягування судового процесу та, як наслідок, суттєвого порушення процесуальних прав учасників на справедливий розгляд та вирішення справи у розумні строки і може свідчити про низький рівень організації судочинства суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3