Справа №585/2982/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/520/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

01 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/2982/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчої судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.09.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчої судді та постановити нову ухвалу, оскільки підозра є необґрунтованою, вручена у не передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, ризики не підтверджуються матеріалами клопотання, від слідства і суду він не переховувався, повістки про виклик до слідчого і суду він не отримував, йому безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про самостійне залучення захисника і про відвід слідчому судді, а також слідча суддя не розглянула заявлений прокурору відвід.

02.09.2024 до Роменського міськрайонного суду Сумської області із клопотанням, погодженим із прокурором Недригайлівського відділу Роменської окружної прокуратури, звернувся ст. слідчий СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000592 від 02.07.2024 за ч. 2 ст. 289 КК відносно ОСОБА_8 за фактом того, що він 01.07.2024 близько 08:30 в с. Зелене Роменського району Сумська область із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, незаконно заволодів належним ОСОБА_10 т/з ВАЗ 21063, д. н. з. НОМЕР_1 , поєднаному із проникненням до іншого сховища.

04.08.2024 ОСОБА_8 був повідомлений про підозру за ч. 2 ст. 289 КК, 02.09.2024 ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області був наданий дозвіл на затримання ОСОБА_8 і доставки його до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а 09.09.2024 ОСОБА_8 був затриманий.

Зважаючи, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, існують ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, тому слідчий просив застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчої судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.09.2024 клопотання слідчого задоволене і підозрюваному ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивувала тим, що підозра ОСОБА_8 є обґрунтованою, існують ризики ухилення від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам є недостатнім.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Здійснивши розгляд клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу та задовольнивши його, слідча суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотрималась вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, за яке законом встановлене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, існують реальні ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчої судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При цьому при встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення», а в іншому рішенні від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому на даному етапі досудового розслідування не оцінюється правильність кваліфікації злочину, а лише з урахуванням доказів встановлюється наявність підстав вважати імовірною та достатньою причетність ОСОБА_8 до обставин, що в ньому розслідуються.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, а висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_8 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків. Врахування тяжкості кримінального правопорушення при цьому має свій раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_8 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

ОСОБА_8 після повідомлення йому про підозру за ч. 2 ст. 289 КК в ході судового розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту на виклики слідчого судді не з`являвся, тричі до ОСОБА_8 були застосовані приводи, які не були виконані у зв`язку із відсутністю підозрюваного за місцем свого проживання, внаслідок чого ухвалою слідчого судді від 02.09.2024 за клопотанням слідчого був наданий дозвіл на затримання ОСОБА_8 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності може спробувати впливати на потерпілого і свідків шляхом умовлянь або погроз тощо для зміни/відмови від показань.

Так, перевіряючи наявність ризику впливу на потерпілого і свідків, колегія суддів ураховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, також має місце, оскільки ОСОБА_8 ухилявся від слідства і суду, перешкоджав проведенню слідчих дій, висловлював погрози у бік поліцейських, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, соціальних зв`язків, які б були стримуючими факторами не має. При цьому дане кримінальне провадження перебуває на початковій стадії досудового розслідування, а відтак ймовірність того, що підозрюваний може вдатися до спроб перешкоджання кримінальному провадженню існує і є вагомою.

Згідно ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного; 7) майновий стан підозрюваного; 8) наявність судимостей у підозрюваного; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, колегія суддів враховує наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги підозрюваного про відсутність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків на увагу не заслуговують, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення, а запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваною особою та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий суддя суду першої інстанції зробив висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що підозра вручена у не передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК для для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, а порядок вручення повідомлення встановлений ст. 135 КПК, згідно якої особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику телефоном або телеграмою. У разі якщо особа подала письмову заяву про здійснення виклику в конкретному кримінальному провадженні з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та/або її окремої підсистеми (модуля), то за наявності технічної можливості така особа викликається шляхом надсилання їй текстових повідомлень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Складене та підписане 04.08.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_8 відмовився отримувати 04.08.2024 у присутності двох понятих, як відмовився від отримання пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, про що свідчать підписи понятих (а. к. п. 115-117). Окрім цього, факт обізнаності ОСОБА_8 про підозру у вчиненні інкримінованого йому правопорушення і набуття ним процесуального статусу підозрюваного додатково підтверджується поведінкою останнього як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене, ОСОБА_8 набув статусу підозрюваної особи відповідно приписів ст. 276-278 КПК і порушення порядку вручення йому письмового повідомлення про підозру колегією суддів під час апеляційного розгляду установлено не було.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляційної скарги про порушення права на захист, так як вони не відповідають дійсності, оскільки на підставі доручення виданого Центром з надання вторинної правової допомоги захист підозрюваного ОСОБА_8 повинен був би здійснювати професійний захисник адвокат ОСОБА_11 .

Однак в судовому засіданні ОСОБА_8 заявив відвід своєму захиснику ОСОБА_11 через не надання йому належної правової допомоги, а захисник ОСОБА_11 відмовився від виконання обов`язків через неможливість узгодження з підозрюваним способу захисту внаслідок неадекватної поведінки останнього, зневажливі і нецензурні висловлювання на його адресу.

З огляду на це, відмова адвоката ОСОБА_11 від здійснення захисту підозрюваного була прийнята слідчим суддею, а в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про самостійне залучення захисника було відмовлено. При цьому поведінка ОСОБА_8 в судовому засіданні була розцінена слідчим суддею суду першої інстанції як зловживання своїм процесуальним правом, направленим на невиправдане затягування процесу, ураховуючи при цьому вимоги кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне залишення без розгляду клопотання про відвід слідчому судді, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК), що і було здійснено слідчим суддею суду першої інстанції.

Твердження підозрюваного з приводу того, що слідчим суддею не був розглянутий заявлений прокурору відвід не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Таким чином, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не може забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні підозрюваного під вартою.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів приходить висновку про залишення ухвали без змін, а поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.09.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4