Справа №766/2998/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку дії запобіжного заходу

26.11.2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

під час відкритого судового засідання з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 20.05.2023 за №0000661 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 20.05.2023 за №0000661 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в останнє продовжено до 06 грудня 2024 року.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор під час розгляду клопотання вважав за доцільне продовжити раніше обраний запобіжний захід у вигляді «тримання під вартою» стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання зазначив, що ризики, які існували на момент обрання найбільш суворого запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав клопотання безпідставним, просив відмовити у його задоволенні, зазначив, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про доцільність продовження щодо ОСОБА_4 терміну раніше обраного запобіжного заходу, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, мету і підстави застосування запобіжних заходів, визначені ст. 177 КПК України, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За матеріалами справи ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за санкцією якого можливе призначення покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України»).

Ризик втечі також має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58).

З огляду на положення ч. 3 ст. 199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, суд враховує обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, що обґрунтовуються тяжкістю покарання за вчинене кримінальне правопорушення, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі від 7 до 15 років, може змінити місце проживання. Так, неповнолітніх дітей, дружини або утриманців у ОСОБА_4 немає, останній ніде не був працевлаштований, що вказує у сукупності саме на відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, хоч в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, але раніше вчиняв аналогічний злочин за ч. 1 ст. 121 КК України, та може без повідомлення слідчого або прокурора змінити місце проживання.

Існування на даний час інших, зазначених прокурором ризиків (п.п. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), не доведено.

Крім того, при вирішенні зазначеного клопотання суд бере до уваги в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі від 7 до 15 років; відсутність достовірних відомостей про наявність міцних соціальних зв`язків, так як неповнолітніх дітей, дружини або утриманців у ОСОБА_4 немає; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Отже, запобіжний захід був обґрунтовано застосований з урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, який йому інкримінується та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризику його можливості переховуватися від суду.

Тривалість тримання обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду, від виконання процесуальних дій, перешкодити встановленню істини у справі, забезпечити виконання ним процесуальних рішень, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, вважає доцільним, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб (до 24 січня 2025 року).

При цьому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаному ризику.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 197, 199, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді «тримання під вартою» відносно ОСОБА_4 до 24 січня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повний текст ухвали оголошено у приміщенні суду «26» листопада 2024 р. о 12:05 годині.

СуддяОСОБА_1