КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5315/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 5 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 5 вересня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 3 листопада 2024 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту (захисник ОСОБА_7 просить з носінням електронного засобу контролю) за місцем його реєстрації та проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та/або визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід відповідно в межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

В апеляційних скаргах захисники наголошують, що вказане рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, без врахування даних про особу ОСОБА_10 , стан його здоров`я, недоведеністю заявлених прокурором ризиків, а також подання клопотання про продовження строку тримання під вартою неуповноваженою особою.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг захисники, зпосиланням на положення ч. 2 ст. 482-2, ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 199 КПК України, наголошують, що клопотання про продовження строку тримання під вартою народного депутата України має погоджуватись саме Генеральним прокурором, а не прокурором у кримінальному провадженні.

Окрім того, на переконання захисників, поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_10 самостійно без будь-якого переслідування зі сторони правоохоронних органів чи суду України 19 січня 2023 року добровільно прибув на територію України з тимчасово окупованих територій шляхом перетинання кордону третіх країн, що свідчить, що особа не бажає переховуватися від вказаних органів та спростовує тезу прокурора про «безперешкодність» перетинання кордону.Також захисники зазначають про те, що з 19 січня до 24 липня 2023 року, тобто, більше б місяців, перебував на території України та жодного разу не вжив заходів до втечі.

Окремо захисники звертають увагу, що в липні 2023 року за місцем проживання ОСОБА_10 проведено обшук без ухвали слідчого судді, під час якого ОСОБА_10 добровільно надав свій мобільний телефон, а також пароль доступу, і не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Паспорт для виїзду за кордон вилучено 24 липня 2023 року під час обшуку, тому паспорт фізично не можливо використати для перетинання кордону України.

Також, як вказують апелянти, перебуваючи у ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_10 не перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до втечі не перебуває. Випадків порушення режиму утримання не зафіксовано. Від конвоювання до суду або слідчого не відмовлявся, а тому сукупність наведених обставин явно свідчать про бажання ОСОБА_10 залишитись на території України з українським громадянством.На переконання захисників, вказані обставини також свідчать, що ОСОБА_10 пов`язаний з державою Україна, оскільки є її громадянином, має на утриманні двох дітей та батьків похилого віку, що засвідчує також його міцні соціальні зв`язки, має постійне місце роботи та проживання в Україні, незаплямовану репутацію, раніше не судимий, володіє майном, яке знаходиться, знову ж таки, на території України, а тому, відсутні переконливі докази, які можуть підтверджувати існування ризику переховування від судових та правоохоронних органів.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то захисники наголошують, що цей ризик повністю усунуто тим фактом, що стороно обвинувачення визнала зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для вкладання обвинувального акта.Відповідно, всі речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, знаходяться у сторони обвинувачення, у зв`язку з чим не можуть бути знищені, сховані або спотворені будь-якою особою.

Захисники також наголошують на відсутності ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується, на переконання захисників, тим, що 24 липня 2023 року ОСОБА_10 вручили копії документів, якими обґрунтовано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній отримав всю інформацію про осіб, у т.ч., й анкетні відомості, на яких останній збирається впливати вже більше року.Однак, будь-яких доказів впливу на свідків чи інших учасників провадження з урахуванням проведення нсрд, так і не надано.Більш того, спроби незаконно впливати на учасників кримінального провадження просто неможливі, оскільки такі особи вже надали свої показання органу досудового розслідування.На думку захисників, у випадку реальних підстав для існування такого ризику, ці особи були б допитані у слідчого судді у порядку ст. 225 КПК України, проте, стороною обвинувачення цього зроблено не було, а відтак стороною обвинувачення не доведено, що існує небезпека для життя і здоров`я свідків чи наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань.Окремо захисники наголошують на тому, що стороною обвинувачення заходи безпеки до вказаних осіб не застосовувались, що також, на думку захисників, свідчить про відсутність такого ризику. На переконання захисників, у разі обрання ОСОБА_10 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, на останнього, у разі побоювань, можливо покласти обов`язок не спілкуватися з такими особами.

Також наголошується на тому, що жодний із свідків не дав показання на ОСОБА_10 в частині того, що він добровільно перейшов на бік ворога та його взаємодію з окупаційною владою, як і не підтверджуються зазначені обставини жодним доказом у кримінальному провадженні.

Окремо наголошено на тому, що ОСОБА_10 , перебуваючи в м. Бердянськ, був взятий під арешт у непритомному стані і там був доставлений у лікарню, після цього арешт його був продовжений, і тільки у серпні 2022 року ОСОБА_10 вдалося виїхати через треті країни в Україну.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то, як наголошують захисники, не зважаючи на той факт, що відносно ОСОБА_10 проводились такі виключні заходи як НСРД, будь-якої інформації, що останній планує перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не здобуто.Окрім цього, стороною обвинувачення навіть не вказано кваліфікацію кримінального правопорушення, яке нібито вчинить ОСОБА_10 у випадку зміни запобіжного заходу.

Захисники наголошують на безпідставності і такого ризику, як вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується ОСОБА_10 , оскільки будь-яких доказів на підтвердження наявності такого ризику стороною обвинувачення не надано, а також не здобуто будь-яких відомостей, які б свідчили про наміри ОСОБА_10 вчинити інше кримінальне правопорушення. На переконання захисників, неможливо а ні фізично, а ні юридично продовжити кримінальне правопорушення, яке вже перебуває на розгляді у суді, оскільки досудове розслідування вже закінчено.

Захисники наголошують, що за час перебування в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» стан здоров`я ОСОБА_10 значно погіршився, про що свідчить відповідна медична документація, він потребує постійного нагляду лікаря та прийому ліків, є інвалідом ІІ групи, проте, належна медична допомога в умовах СІЗО йому не надається, що також не взято до уваги судом.

На переконання захисників, судом не взята до уваги належним чином репутації ОСОБА_10 , який є народним депутатом VІІ, VIII та IX скликань, що свідчить про значну довіру населення до його особи як представника відповідного округу. Також ОСОБА_10 вживає заходів щодо захисту репутації, у т.ч., шляхом звернення до суду, про що свідчать судові рішення.

На переконання захисників, всі ризики, про які зазначені стороною обвинувачення, є припущенням, які не підтверджуються жодними доказами, що не враховано судом при винесенні оскаржуваної ухвали, а тому є всі підстави для зміни ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який.

До апеляційного розгляду від захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 надійшли заяви, в яких вони просили залишити їхні апеляційні скарги без розгляду.

Проте, під час апеляційного розгляду захисники відмовились від поданих заяв та просили розглянути їхні апеляційні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Оскільки станом на час надходження апеляційних скарг захисників матеріали кримінального провадження перебували у провадженні Київського апеляційного суду з поданням голови Святошинського районного суду м. Києва про направлення кримінального провадження № 0000425 від 5 квітня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, з одного суду до іншого, на виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисників та обвинуваченого на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи на даний час реальними ризики у кримінальному провадженні, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали, наявні у розпорядженні колегії суддів, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою матеріалів контрольного провадження встановлено, що 12 липня 2024 року з Офісу Генерального прокурора надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000425 від 5 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 (у редакції Закону № 1689-VII від 7 жовтня 2014 року), ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України.

З наявних матеріалів встановлено, що питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом оскаржуваної ухвали 4 вересня 2024 року до суду першої інстанції надійшло клопотання прокурора - учасника судового провадження - про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , що відповідає вимогам ч. 3 ст. 315 КПК України і спростовує доводи захисників у цій частині.

Клопотання обґрунтоване тим, що обвинуваченому на стадії досудового розслідування продовжено строк раніше встановленого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави строком до 12 вересня 2024 року; що встановлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що обвинувачений може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), прокурор вказує, що наявність такого ризику підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_10 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_10 , є особливо тяжкими та передбачають покарання у виді позбавлення волі строком до 15-ти років з конфіскацією майна та, будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує, для уникнення його відбування, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. ОСОБА_10 , володіючи документами для виїзду за кордон, може змінити місце свого проживання, у тому числі, шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію України. Також в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 має паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 , виданий 2 листопада 2007 року управлінням Федеральної міграційної служби по Рязанській області, адреса реєстрації в рф: АДРЕСА_2 .Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 вчинив злочин в інтересах російської федерації з метою завдання шкоди Україні, тому представники рф можуть надати ОСОБА_10 прихисток на території держави-агресора, ураховуючи його допомогу для досягнення військово-політичних цілей рф, а тому існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_10 має намір втекти з метою ухилення від кримінальної відповідальності, у тому числі на територію держави-агресора, що створить перешкоду для подальшого притягнення його до кримінальної відповідальності. Також прокурор в обґрунтування наявності вказаного ризику вказав про те, що під час розслідування отримано докази про те, що ОСОБА_10 29 грудня 2022 року безперешкодно перетнув державний кордон росії та з вересня до листопада 2022 року перебував на території тимчасово окупованої АР Крим.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), прокурор наголосив на тому, що ОСОБА_10 , маючи свободу дій та впливові політичні зв`язки, у тому числі з тими, хто перебуває на території тимчасово окупованого м. Бердянськ, може повідомляти їм відомості, які стали йому відомі в ході слідчих дій у даному провадженні, а також інші важливі відомості, може надати вказівку знищити, спотворити або сховати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що створить перешкоду для подальшого викриття фактів злочинної діяльності ОСОБА_10 , а також встановлення інших осіб, з метою притягнення їх до кримінальної відповідальності, розгляду кримінального провадження.

На переконання прокурора, існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні), що виражається у тому, що ОСОБА_10 володіє інформацією, в тому числі біографічними даними стосовно свідків, які надали викривальні показання щодо нього, у зв`язку з чим останній, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів. З урахуванням того, що ОСОБА_10 має авторитет серед співробітників підконтрольних йому підприємств, він може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Також, як наголошує прокурор, після застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, отримано докази, що він через підконтрольних йому осіб підшукує свідків, які можуть погодитися дати неправдиві показання як свідки з приводу його арешту російськими військовими, постійного конвоювання у зв`язку з його відмовою співпрацювати з окупаційною владою м. Бердянська.Більше того, жоден із свідків, експертів наразі не допитані у ході судового розгляду, а також не досліджувалися будь-які докази.

Як зазначає прокурор, наведені вище обставини свідчать також і про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ( перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином). З огляду на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у колабораційній діяльності, державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, а також те, що ОСОБА_10 підтримує відносини з особами, які перебувають на території держави-агресора та які пообіцяли йому захист, прокурор вважає, що обрання йому запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, призведе до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень стосовно свідків з метою впливу на них або продовжить свою злочинну діяльність.

Встановлені обставини, на переконання прокурора, свідчать і про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується, у тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності.

Як наголошує прокурор у клопотанні, на теперішній час заявлені ризики не зменшилися, а тому у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 .

Враховуючи наведені обставини, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , дані про його особу, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам обвинуваченому ОСОБА_10 , прокурор вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Відповідно до ухвали суду у підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_7 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, зауваживши на тому, що прокурором не доведені заявлені у клопотанні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, натомість, ОСОБА_10 своєю процесуальною поведінкою доводить, що не має намірів переховуватись від правосуддя, оскільки з моменту вручення йому повідомлення про підозру та до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування, він мав достатньо часу, щоб вжити заходів для втечі. Проте ОСОБА_10 жодних дій для цього не вчинив. Окремо звернула увагу суду на надмірну тривалість перебування обвинуваченого під вартою та його незадовільний стан здоров`я.

Захисник ОСОБА_9 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, подав письмові заперечення, в яких звернув увагу суду на належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 під час досудового розслідування та відсутність ризиків, заявлених прокурором у клопотанні. Водночас захисник наголосив, що ОСОБА_10 19 січня 2023 року без будь-якого переслідування зі сторони правоохоронних органів самостійно добровільно прибув на територію України з тимчасово окупованих територій шляхом перетину кордону третіх країн та у подальшому перебував на території України, жодного разу не вжив заходів до втечі. ОСОБА_10 зацікавлений у тому, щоб була встановлена істина у кримінальному провадженні, так як жодних злочинів не вчиняв. Ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, нівелюються тим, що сторона обвинувачення визнала зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту. Також захисник зауважив, що відсутні будь-які докази впливу ОСОБА_10 на свідків у кримінальному провадженні, звернувши увагу на те, що свідки були допитані в порядку ст. 225 КПК. Захисник ОСОБА_9 вважав заявлені прокурором ризики абстрактними, наголосивши на тому, що за час перебування ОСОБА_10 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» в останнього суттєво погіршився стан здоров`я. З огляду на відомості про особу обвинуваченого, захисник вважав, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_8 подав письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив відмовити у його задоволенні, з огляду на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зауваживши на тому, що, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 482-1, ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має бути погоджене Генеральним прокурором, чого у даному випадку зроблено не було, а відтак прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні не уповноважений був звертатись з вказаним клопотанням. Також захисник просив суд в разі продовження строку тримання під вартою вирішити питання визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Обвинувачений ОСОБА_10 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, зауваживши на тому, що пред`явлене йому обвинувачення є необґрунтованим та надуманим, заявлені прокурором ризики відсутні, жодних доказів того, що він може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не надано, намірів переховуватися від правосуддя він не має.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції, з посиланням на положення ст. 315, 199, 177, 178 КПК України, обґрунтував прийняте рішення тим, що ОСОБА_10 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, тобто, в організації провадження за попередньою змовою групою осіб господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому, числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції Закону № 1689-VII від 7 жовтня 2014 року), тобто, у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

Судом враховані положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, за змістом яких надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку, що суд на стадії підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всім доказами у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини; що цими відомостями є висунуте у передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_10 вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, судом, з огляду на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів в інтересах російської федерації з метою завдання шкоди Україні, існує висока ймовірність того, що представники рф можуть надати йому прихисток на території держави-агресора, а відтак існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи невідворотність реального покарання за інкриміновані злочини (позбавлення волі до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна), з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вчинити дії для втечі та переховування, у тому числі на тимчасово непідконтрольній території України.

Оцінюючи наявність існування ризику можливих спроб обвинуваченого впливати на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), суд дійшов висновку, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже, свідки, показання яких з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитані, обвинувачений може впливати на них шляхом умовлянь, використовуючи при цьому свій авторитет, а також шляхом підкупу, з метою змусити змінити показання на свою користь.

З огляду на фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, наведені в обвинувальному акті, у зв`язку з тим, що на даний час вторгнення російської федерації на територію України триває, суд вважав, що обвинувачений може продовжити кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується, а також може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, шляхом підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій, використовуючи при цьому свої політичні зв`язки, що обумовлює наявність ризиків, передбачених п. 4, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Водночас суд дійшов висновку, що ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь -яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не знайшов свого підтвердження з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено та обвинувальний акт скеровано до суду.

З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту, враховуючи стадію судового провадження, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, а тому у даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

При цьому судом враховано стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , який не виключає можливість перебування його під вартою в умовах слідчого ізолятора на час судового провадження.

Водночас судом визнані безпідставними твердження сторони захисту про те, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а доводи викладені у ньому не підтверджені відповідними доказами.

Окрім того, судом визнані необґрунтованими посилання захисника ОСОБА_8 щодо погодження клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , який має статус народного депутата України, виключно Генеральним прокурором або особою, що виконує обов`язки Генерального прокурора, оскільки, на переконання суду, ця норма стосується розгляду клопотань слідчим суддею на стадії досудового розслідування, у той час, як дане клопотання прокурора подано на стадії судового провадження та підлягає розгляду судом.

Окремо суд звернув увагу, що всі інші питання, зокрема, щодо винуватості чи не винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєні кримінальних правопорушень, вирішуються під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, сприяти якому й покликаний запобіжний захід.

З посиланням на положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, вирішуючи питання щодо можливості визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, в межах розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , судом враховані фактичні обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки, те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку із нападом збройних сил рф, в інтересах якої ОСОБА_10 , згідно з обвинуваченням, вчиняв дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України, ту обставину, що збройна агресія з боку російської федерації продовжується, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України.З урахуванням викладеного, суд при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановив підстав для визначення обвинуваченому застави як альтернативного запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що стороною обвинувачення на час постановлення оскаржуваної ухвали доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і зменшились, проте, продовжують існувати.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що питання застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_10 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_10 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, не вирішуючи питання доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, допустимості, належності, достатності доказів, між іншим, врахував обставини інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про те, що висунуте ОСОБА_10 обвинувачення є безпідставним, спростовуються доказами у кримінальному провадженні, на даному етапі судового провадження є непереконливими.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого ОСОБА_10 обвинувачення йому інкримінується вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, за кожне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, окрім того, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Окрім того, на думку колегії суддів, судом небезпідставно взято до уваги при оцінці наявності вказаного ризику й те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів в інтересах російської федерації з метою завдання шкоди Україні, у зв`язку з чим існує висока ймовірність того, що йому, у разі обрання іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, представники рф можуть надати йому прихисток на території держави-агресора.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого на дії, направлені на втечу та переховування від суду, і доводи апеляційних скарг захисників не спростовують такого висновку.

Окрім того, на думку колегії суддів, на даному етапі судового розгляду, з урахуваннямзайманої обвинуваченим посади, дружніх, приятельських стосунків або відносин, які випливають із почуття поваги та його авторитету, з використанням своїх зв`язків, здобутих під час роботи, обвинувачений може особисто чи опосередковано впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому є неспростованими висновки суду про наявність у кримінальному провадженні існування ризику можливих спроб обвинуваченого впливу на свідків, які не допитані.

При цьому колегії суддів приймає до уваги, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них .

За таких обставин ризик впливу на свідків існує і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується і з висновком суду про наявність на даному етапі судового розгляду ризиків, передбачених п. 4, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може продовжити кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується, а також може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема, шляхом підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій, використовуючи при цьому свої політичні зв`язки.

З огляду на наявні дані про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки у зв`язку з відсутністю заяв відповідних осіб, а також як домашній арешт або особисте зобов`язання.

При цьому колегіясуддів враховує, що суд першої інстанції при вирішенні питання застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченому злочинів, даних про його особу, з огляду на положенняст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даному етапі визначення обвинуваченому розміру застави.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши вірогідність поведінки обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого. Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі судового провадження небезпідставно встановив обґрунтованість наявності певних ризиків, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, у тому числі про його сімейний та майновий стан, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо неврахування судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стану здоров`я ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, є непереконливими та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, а тому, з огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики, хоча і зменшились, але продовжують існувати, а тому доводи апеляційних скарг захисників не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими на час постановлення оскаржуваної ухвали обставинами, у зв`язку з чим підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

За наведених обставин апеляційні скарги захисників не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 5 вересня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 3 листопада 2024 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4