Справа № 174/1228/24
н/п № 1-кп/174/63/24
ВИРОК
11 листопада 2024 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зарафшан, Бухарської області, Узбекистан, громадянина України, одруженого, який на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, має професійно-технічну освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець В/Ч НОМЕР_1 , солдат (гранатометник 4 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону), в силу приписів ст. 89 КК України раніше не судимий,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-
Солдат ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації і проходячи її в посаді гранатометника 4 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону, військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, незаконно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства, однак, вчинив кримінальний проступок проти життя та здоров`я особи.
Так, ОСОБА_4 10.08.2024 близько 07 години 15 хвилин, знаходившись за адресою: АДРЕСА_2 , де у останнього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У той же день, тобто 10.08.2024 близько 07 години 20 хвилин ОСОБА_4 продовжуючи знаходитись поблизу будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , тобто реально усвідомлюючи, що в результаті його протиправних умисних дій можуть наступити наслідки у вигляді спричинення легких тілесних ушкоджень та бажаючи настання таких наслідків, знаходячись навпроти, на відстані витягнутої руки з лівого боку від останнього, правою рукою, в якій утримував уламок цеглини, який знайшов поблизу вищевказаної місцевості та наніс ним один удар потерпілому ОСОБА_6 в область голови в ліву тім`яно-потиличну ділянку, внаслідок чого останній присів на землю та на деякий час втратив свідомість, після чого ОСОБА_4 самостійно припинив свої протиправні дії.
Внаслідок чого ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді рани на шкірі голови в лівій тім`яно-потиличній ділянці, яка згідно п.п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за критерієм тривалості розладу здоров`я понад шести діб, але не більше 21 доби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України спричинення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро каявся, показав, що, дійсно, 10.08.2024, знаходився за адресою: АДРЕСА_2 . Близько шостої години ранку почув голосні звуки на вулиці, працював відбійним молоток. Він вийшов і пішов до гаражів, побачив, що там розбирають гараж, він зробив зауваження, а потім оскільки на зауваження не відреагували, він висмикнув переноску, повернувся і побачив, що в нього летить цеглина. Відстань була достатня і він зміг ухилитися, ОСОБА_6 кинув цеглину і стояв із палицею у руках. ОСОБА_4 роздратувався, підняв цеглину, підійшов ближче до ОСОБА_6 і кинув у нього цеглину, побачив, як той закрився руками і присів, але майже одразу встав. Потім ОСОБА_4 пішов.
Зазначені в обвинуваченні обставини ніким не оспорюються, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, який підтверджує їх існування. В звязку з цим суд, за погодженням з учасниками судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом зясовано, що учасники справи правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, а також розуміють, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобовязані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи Відповідно до ст. 349 КПК України, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, судом постановлено не досліджувати інші докази по кримінальному провадженні, оскільки вони не оспорюються учасниками судового розгляду.
Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не повязана з вищевказаними чинниками.
Зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження в суді, його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України (ст. 12 КК України).
Обставини, які помякшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який за місцем проживання та за місцем проходження служби характеризується посередньо, відношення обвинуваченого до вчиненого правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити покарання для обвинуваченого в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.
По справі процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не подавався. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ст. 100 КПК України. Речові докази: шматок цеглини білого кольору, який було поміщено до безномерного поліетиленового пакету білого кольору та який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 4 КамРУП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити; компакт-диски з відеозаписами, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 100, 349, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.
Речові докази:
-шматок цеглини білого кольору, який було поміщено до безномерного поліетиленового пакету білого кольору та який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 4 КамРУП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити;
-компакт-диски з відеозаписами, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1