Справа № 738/1418/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/749/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

08 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львів, громадянину України, з незакінченою вищою освітою, неодруженому, зареєстрованому та фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою на строк 60 днів, до 06 вересня 2024 року.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує особі в разі визнання його винуватим, прийняв до уваги його вік та стан здоров`я, сімейний стан, віддаленість місця проживання від місця розгляду справи, зважив на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, відповідно до положень ч.8 ст. 176 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції змінити, застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 гривень.

Аргументує тим, що доводи суду зводяться лише до тяжкості злочину та строку відбування покарання якщо його буде визнано винуватим, а також того, що існує реальний ризик вчинення ним іншого злочину, при тому, що жодним чином не спростовані доводи клопотання сторони захисту про можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави. При цьому в ухвалі суд не послався на жодний доказ, який би підтверджував заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Так, він майже чотири місця утримується в Чернігівському слідчому ізоляторі, у зв`язку з чим обмежений у правах та свободах, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості. З обвинувального акту убачається, що він сприяв у проведені досудового розслідування, відсутня інформація щодо його негативної поведінки в умовах тримання під вартою, отже, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час відпали.

Він не має будь-якого наміру переховуватися від суду, при тому, що органом досудового розслідування чітко встановлене місце його фактичного проживання, його сім`я потребує підтримки, оскільки батько тяжко хворий, тривалий час перебував в реанімації, а наразі потребує стороннього догляду. Крім того, він є студентом Львівського національного університету внутрішніх справ та за навчальною програмою мав проходити практику.

Просить прийняти до уваги, що особисто він має захворювання та протягом грудня 2023 року січня 2024 року проходив лікування, на даний час потребує повторного лікування, має дотримуватися дієтичного харчування. До медичної частин слідчого ізолятору була подана заявка про його додаткове медичне обстеження, але він його досі не пройшов.

Він позбавлений можливості знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей, що має значення для кримінального провадження, адже всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені та передані органу досудового розслідування. Не має необхідності обвинуваченому й перешкоджати кримінальному провадженні, адже він сам надав показання, зазначивши причину відмови виконувати наказ необхідність отримати консультацію лікаря-кардіолога, про що були надані відповідні документи.

Окрім того, за виконання бойового завдання на сході йому була оголошена подяка, шляхом вручення грамоти, які він такі не зміг отримати.

Усі свідки в кримінальному провадженні були допитані під час досудового розслідування, що виключає можливість впливу на них обвинуваченим. Він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, його діями не завдано шкоди ні державі, ні іншій фізичній чи юридичній особі.

Апелянт вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України щодо нього відсутні, при тому, що судом взагалі не було прийнято до уваги його репутацію, бойовий досвід, виконання завдань в боях на Сході країни (Донецький регіон).

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, однак, вчиненого без застосування насильства або погрози його застосування та без загибелі людей, що вказує на відсутність перешкод для визначення йому альтернативного запобіжного заходу у виді застави відповідно до ст. 183 КПК України.

Наголошує на тому, що після спливу певного проміжку часу, навіть обвинувальний акт у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання обвинуваченого під вартою, а тому, слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатись на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає п. 3 ст. 5 Конвенції. У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами п. 3 ст. 5 Конвенції.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили зважити на те, що з березня по жовтень ОСОБА_6 воював на сході нашої країни та був нагороджений грамотою за відвагу, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вважав ухвалу суду цілком обґрунтованою, оскільки ризики є реальними, а підстави для визначення альтернативного запобіжного заходу відсутні, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, що у відповідності до ст. 12 цього Кодексу, є тяжким кримінальним правопорушенням.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2024 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», який в подальшому було продовжено до 18 липня 2024 року.

14 червня 2024 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 був скерований до районного суду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Так, прокурором належним чином доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а судом перевірена їх обґрунтованість з урахуванням сукупності наявних відомостей про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими, а також даними про його особу. При цьому, судом враховано й дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, міцність родинних зв`язків та сімейний стан.

Тобто, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегія суддів встановила, що наявність заявлених ризиків була доведена стороною обвинувачення, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України. Зокрема, існування реального ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також можливості переховуватися від суду, обумовлені тяжкістю покарання, про що вірно зазначив суд, ведення бойових дій на території країни та неможливість контролю всіх її кордонів унеможливлює здійснення повного контролю за переміщенням осіб, ризик впливу на свідків, показання яких надані під час досудового розслідування не приймаються судом до уваги під час судового розгляду, вказують на те, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому колегія судів апеляційного суду підкреслює вимоги ч. 8 ст. 176 КПК України, якою передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України таким запобіжним заходом є тримання під вартою.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, вирішення питання про визначення розміру застави або відмову у визначенні застави належить до дискреційних повноважень суду та в будь-якому випадку має знайти своє відображення в судовому рішенні.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії»).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що на даній стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_6 можливо визначити розмір застави, як альтернативний вид запобіжного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2024 року щодо продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 вересня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

У разі сплати суми застави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді застави і звільнити його з-під варти та покласти такі обов`язки:

1) прибувати до суду за викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, де він фактично проживає або перебуває;

3)утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11