ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1385/24 Справа № 237/1885/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 липня 2024 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Запоріжжя, громадянину України, із середньою освітою, одруженому, утриманців не маючому, військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовця в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування до 05 серпня 2024 року включно;

ВСТАНОВИЛА:

старшим слідчим слідчого відділення Відділення поліції №2 Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором, подано до Мар`їнського районного суду Донецької області клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

05.05.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Ухвалою слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 липня 2024 року клопотання старшого слідчий СВ ВП №2 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 04 травня 2024 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 задоволено; продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, тобто до 05.08.2024 року включно у Державній установі "Дніпровська установа виконання покарань №4", без визначення розміру застави.

На зазначене рішення захисником адвокатом ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі останній просить скасувати вищевказану ухвалу слідчого судді, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Наголошує, що ОСОБА_8 не вчинював інкриміноване кримінальне правопорушення, жодного відношення до нього не має.

Зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування чи суду відсутній, оскільки у м.Запоріжжя, є квартира сестри, яка погодилась надати її для ОСОБА_8 . Крім того, діючий у країні воєнний стан унеможливлює виїзд ОСОБА_8 за кордон, а також посилено контроль органами поліції та ЗСУ за правопорядком, що унеможливлює переховування від суду та органів досудового розслідування.

Зауважує, що ризик незаконного впливу на свідків також відсутній, оскільки свідки повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази.

Звертає увагу на відсутності ризику перешкоджання кримінального провадження, оскільки слідчий посилається тільки на невідворотність та тяжкості покарання, що є порушенням практики ЄСПЛ.

Посилаючись на ст.29 Конституції України, зазначає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення відсутній, оскільки ніхто не може бути арештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Наголошує, що ОСОБА_8 одружений із ОСОБА_10 , яка є інвалідом ІІ-ї групи, разом із нею виховує її дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт, прокурора ОСОБА_6 , , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкцією інкримінованого кримінального правопорушення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, тобто ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який за законом є особливо тяжким злочином.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим докази доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і таке стверджується доказами, що долучені до клопотання слідчого, зокрема, допитами свідків, оглядом місця події, оглядом трупу та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

На переконання суду апеляційної інстанції зазначені докази в сукупності та з точки зору стороннього спостерігача дають підстави вважати можливим вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді про те, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 15 років, має навички, в силу проходження служби у ЗСУ, які можуть сприяти переховуванню від органів досудового розслідування та суду та впливати на інших учасників кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_8 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і лише обраний слідчим суддею запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, дані про особу ОСОБА_8 не зменшують або не усувають наявність ризиків в цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про доведеність слідчим та прокурором недостатності застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_7 щодо міцних соціальних зв`язків носять необґрунтований характер, оскільки квінтесенцією діяння, в якому підозрюється ОСОБА_8 , є посягання на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я людини, а тому факт одруження, наявність дружини із інвалідністю чи сестри із квартирою, жодним чином не спростовує ризик переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді з приводу того, що підозрюваний ОСОБА_8 в силу проходження військової служби в зоні бойових дій обізнаний щодо інформації, яка може бути використана для переховування з метою ухиляння від покарання у разі доведеності його вини.

Посилання сторони захисту на відсутність ризику впливу на свідків у зв`язку із повідомленням останніх про кримінальну відповідальність за неправдиві покази апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки наразі розглядаються ризик вчинення саме підозрюваним ОСОБА_8 впливу на свідків, а не імовірні результати такого впливу. При цьому, внаслідок підтримання дружніх стосунків зі свідками, останній може спробувати вплинути на їх свідчення. Вказані свідки надали покази з приводу обставин вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим їх покази є основоположними для доведення винуватості останнього перед судом.

Також, апеляційний суд, враховуючи висновки ЄСПЛ, вважає за необхідне зазначити, що не дивлячись на те, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою, однак вона має суттєве значення для даного запобіжного заходу, а тому доводи сторони захисту з цього приводу на мають законного підґрунтя.

Твердження сторони захисту з приводу відсутності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення звертаючись до норм Конституції не носять будь-якого обґрунтованого твердження, а лише містять посилання на норми права.

Доводи сторони захистущодо відсутності належних доказів обґрунтування та доказування ризиків суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Чинний КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, зазначені обставини лише мають бути ймовірними та вірогідними. Факт наявності доказів, які просить обвинувачений на підтвердження ризиків, нівелюють саме розуміння ризиків, та переводять їх у площину фактичних реалізованих обставин.

При цьому, в силу ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини. Враховуючи той факт, що ОСОБА_8 підозрюється у умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, слідчий суддя скористався правом, наданим законодавцем в частині не визначення розміру застави.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та ухвалу слідчого судді про його задоволення законним та обґрунтованим, і не знаходить достатніх та належних підстав для задоволення апеляційної скарги останнього.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 02 липня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді