Справа № 939/1539/24
УХВАЛА

Іменем України

08 серпня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції з приміщення ДУ "Київський слідчий ізолятор",

захисника - адвоката ОСОБА_5 , дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в селищі Бородянці Бучанського району Київської області по вул. Шевченка, 3 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593 від 22 лютого 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Пісківки Бородянського району Київської області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

02 лютого 2024 року, о 12-й годині, більш точного часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 перебував у кухні будинку за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_8 , де розпивали алкогольні напої. Під час розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 виник кримінально протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 . Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці, в той же час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому, взяв до рук невстановлений тупий предмет та умисно і цілеспрямовано наніс ним невстановлену кількість, але не менше 10 ударів по голові ОСОБА_8 , чим спричинив йому наступні тілесні ушкодження: десять забійних ран голови, які знаходяться - одна на лобі зліва, дві в правій тім`яній ділянці, одна на скроні справа, одна на скроні зліва, одна в лівій тім`яній ділянці, одна в центрі потиличної ділянки, одна в потиличній ділянці зліва, одна в потиличній ділянці справа, одна на межі лобної і тім`яної ділянок зліва, масивний крововилив в м`яких тканинах всіх областей голови, множинні (більше 2-лобної кістки зліва і потиличної кістки справа) відкриті переломи кісток склепіння і основи черепу, крововилив під тверду мозкову оболонку (субдуральна гематома), крововиливи під м`яку мозкову оболонку в ділянці обох лобних, обох скроневих, обох тім`яних часток головного мозку, більше справа, крововилив в тканину головного мозку (стовбурова частина) і в шлуночки головного мозку, явища набряку головного мозку.

Внаслідок спричинення відкритої черепно - мозкової травми у вигляді множинних ран м`яких тканини голови, множинних відкритих переломів кісток склепіння і основи черепа, масивних крововиливів під оболонки, в тканину і в шлуночки головного мозку з явищами набряку головного мозку, ОСОБА_8 помер на місці.

За ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 травня 2024 року.

За ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 червня 2024 року.

За ухвалою підготовчого судового засідання Бородянського районного суду Київської області від 18 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2024 року.

До суду надійшло клопотання від прокурора Бучанської окружної прокуратури Київської областіОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюна два місяці. Клопотання обґрунтовано тим, що ризики, які були наявні при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшилися, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене; також, перебуваючи не під вартою, обвинувачений ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та доведення їх перед судом, оскільки безпосередньо після вчинення злочину він з метою приховування слідів кримінального правопорушення закопав тіло ОСОБА_8 , кімната, в якій було вчинено умисне вбивство, вимита від слідів крові, а речі, які містили кров, спалені у печі; також обвинувачений може незаконно впливати на свідків і потерпілого шляхом прохань, погроз, залякування, примусу або застосування насильства, з метою надання ними неправдивих показів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, оскільки вони мешкають в одному населеному пункті, що в подальшому може призвести до ухилення винуватої особи від кримінальної відповідальності. Тому, на думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть запобігти вказаним ризикам і забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.

В судовому засіданні прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської областіОСОБА_3 клопотання підтримав і викладене підтвердив.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора і просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора та свого представника і при цьому зазначив, що обвинувачений має перебувати під вартою.

Оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12)ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів".

Для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно ст. 178 і ст. 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини суд повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки реальної суспільної потреби, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі Lavents v.Latvia п. 70).

Суд вважає, що на даному етапі судового розгляду продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовій позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ у справах "Летельє проти Франції".

Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність постійного місця роботи, відсутність сімейних зв`язків, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та мати реальну можливість змінити місце свого проживання, впливати на свідків, оскільки проживає з ними в одному населеному пункті, а також знищити чи приховати будь-які речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило смерть людини.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 07 жовтня 2024 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий - суддя ОСОБА_1