Справа № 148/1543/24
Провадження №1-кп/148/151/24
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тульчина клопотання процесуального прокурора ОСОБА_7 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286-1 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286-1 ч.3 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 оскільки 02.11.2024 спливає строк застосування запобіжного заходу та існують ризики, визначені ст. 177 КПК України, а також продовжується розгляд справи.

Захисник ОСОБА_6 заперечив щодо продовження даного виду запобіжного заходу, вказавши на відсутність доведених ризиків зазначених стороною обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши клопотання прокурора, позицію сторони захисту, врахувавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 обрано ухвалою слідчого судді від 17.05.2024 строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався відповідно до ухвал Тульчинського районного суду Вінницької області і строк його спливає 02.11.2024.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до cт. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»),

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У зв`язку з чим суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, характер обвинувачення, тяжкість можливого покарання у їх взаємозв`язку, та приходить до висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 передбачені ст. 177 ч.1 КПК України, а саме: останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, при цьому обвинувачений може переховуватися від суду, через тяжкість можливого покарання у випадку доведення його вини у вчиненні інкримінованого злочину.

Вказаний ризик доведений прокурором в судовому засіданні, який також може свідчити про перешкоджання розгляду справи.

Дослідженні обставини свідчать про наявність достатніх підстав та продовження існування ризиків, саме для продовження застосування щодо обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім, як тримання під вартою.

Оцінюючи доводи сторони захисту, щодо відсутності обґрунтованих підстави для продовження даного виду запобіжного заходу, суд зазначає, що визначення в кримінально-процесуальному законодавстві поняття ризики, слід розуміти як обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, оскільки обставини, які враховувались судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його подальшого продовження, не змінились, а продовжують існувати, а також з врахуванням ризиків щодо можливого переховування від суду, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і застави, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на 60 днів підлягає задоволенню.

Також судом враховано, що відповідно до вимог ст. 183 ч.2 п.4 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Крім того, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, при цьому має високий суспільний інтерес для територіальної громади м. Тульчина.

Разом з тим, з врахуванням вимог ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи фактичні обставини та наявність ризиків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Клопотання процесуального прокурора ОСОБА_7 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Суворовське, Тульчинського району, жителя АДРЕСА_1 , гр. України, не судимий, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286-1 ч.3 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 22.12.2024, 13:30 год., включно.

В задоволенні усного клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвалу вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору, а також направити для виконання начальнику установи виконання покарань.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя