УХВАЛА

02 грудня 2024 року

м. Київ

Справа № 602/774/23

Провадження № 51-5243 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 червня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

установив:

За змістом оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок, яким визнавав винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Тернопільський апеляційний суд, розглянувши апеляційну скаргу захисника, своєю ухвалою вказаний вирок залишив без зміни.

Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями прокурор подав касаційну скаргу.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора належить залишити без руху, встановивши скаржнику строк для усунення недоліків з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ч. 1 ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, через застосування п. 61 ч. 1 ст. 67 КК України, який не підлягав застосуванню, та невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень, шляхом виключення із мотивувальних частин судових рішень обставини, що обтяжує покарання засудженому - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах та врешті просить залишити рішення без зміни.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що визнання судом першої інстанції цієї обставини є порушенням вимог ст. 337 КПК України, що апеляційним судом, у порушення вимог ст. 419 КПК України, під час перевірки доводів сторони захисту, не було виправлено.

Отже прокурор порушує питання про зміну вироку та ухвали, шляхом виключення із мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень посилань на обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Між тим, прокурор вважає, що виключення із мотивувальних частин судових рішень цієї обставини, яка обтяжує покарання засудженому, на його думку, не впливає на законність, обґрунтованість та справедливість призначеного покарання.

Проте, порушуючи зазначене питання, прокурор не враховує загальні засади призначення покарання передбачені нормами ч. 3 ст. 65 КК України, а тому наводить у скарзі обґрунтування, яке суперечить його вимогам про залишення судових рішень в іншій частині, тобто, зокрема, в частині призначеного покарання, без зміни.

Так, відповідно до змісту вироку, у мотивувальній частині, обираючи покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення засудженому максимальної міри покарання, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, зокрема, визнавши три обставини, які його обтяжують.

Не погоджуючись із призначеним покаранням, вказуючи на його суворість, захисник подав апеляційну скаргу. Апеляційний суд, перевіряючи доводи захисника, у мотивувальній частині ухвали зазначив про помилковість визнання судом однієї обставини, яка обтяжує покарання, разом з тим, врахувавши наявність фактично інших, погодився із покаранням.

Тобто прокурор просить, не перевірячи вирок у частині законності ухвалення рішення щодо міри покарання, яке залишено апеляційними судом без зміни, виключити ще одну обставину, яка обтяжує покарання та одночасно, за наслідками касаційного розгляду, залишити рішення без зміни.

Наявність неведених у скарзі недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Отже, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу прокурора належить залишити без руху, надавши скаржнику п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

При повторному зверненні до суду касаційної інстанції прокурором має бути підтверджено, що не пропущено цей строк.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 07 червня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2024 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху, встановивши скаржнику п`ятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6