УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представників власника майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000043 від 17.01.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000043 від 17.01.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні під № 0000043 від 17.01.2024 встановлено, що 29.03.2002 у місті Дніпро зареєстровано ТОВ «КІПАРІС-2» (, актуальна адреса: АДРЕСА_2), власником якого є громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

11.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2024 (справа №761/23063/24) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить та де проживає ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено наступне майно:

1) паперові об`єкти, зовні схожі на долари США номіналом: 100 доларів США - 2689 шт. (всього на суму 268 900 доларів США); 20 доларів США - 1 шт.;

2) паперові об`єкти, зовні схожі на Євро номіналом: 500 Євро - 34 шт. (всього на суму 17 000 Євро); 200 Євро - 48 шт. (всього на суму 9 600 Євро); 100 Євро - 174 шт. (всього на суму 17 400 Євро); 50 Євро - 1505 шт. (всього на суму 75 250 Євро); 20 Євро - 100 шт. (всього на суму 2 000 Євро);

3) документ «Расчет задолжености ООО «НАТА» перед ООО «ДЛОО «КИПАРИС» (2017 год), на 1-му арк.;

4) роздруківка із поштової (електронної) скриньки, на 1-му арк.,

належні ОСОБА_7 , на яких інформація про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 11.07.2024 вказані предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000043 від 17.01.2024.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні, прокурор просив накласти на вилучене в ході проведення обшуку майно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Крім цього, прокурором подано уточнення до клопотання, в якому він просив задовольнити клопотання (з урахуванням його уточнення) та винести ухвалу про арешт майна, тимчасово вилученого 11.07.2024 під час проведення обшуку на підставі на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_8 від 24.06.2024 (справа №761/23063/24) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1) грошові кошти - долари США номіналом: 100 доларів США - 2689 шт. (всього на суму 268 900 доларів США); 20 доларів США - 1 шт.;

2) грошові кошти - Євро номіналом: 500 Євро - 34 шт. (всього на суму 17 000 Євро); 200 Євро - 48 шт. (всього на суму 9 600 Євро); 100 Євро - 174 шт. (всього на суму 17 400 Євро); 50 Євро - 1505 шт. (всього на суму 75 250 Євро); 20 Євро - 100 шт. (всього на суму 2 000 Євро);

3) документ «Расчет задолжености ООО «НАТА» перед ООО «ДЛОО «КИПАРИС» (2017 год), на 1-му арк.;

4) роздруківка із поштової (електронної) скриньки, на 1-му арк.,

належні ОСОБА_7 , на яких інформація про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Представники власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.

ОСОБА_4 подав письмові заперечення, в яких вказав, що клопотання є необґрунтованим, підстави для його задоволення відсутні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши сторін, дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000043 від 17.01.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні під № 0000043 від 17.01.2024 встановлено, що 29.03.2002 у місті Дніпро зареєстровано ТОВ «КІПАРІС-2» (, актуальна адреса: АДРЕСА_2), власником якого є громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1

11.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2024 (справа №761/23063/24) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить та де проживає ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено наступне майно

Постановою слідчого від 11.07.2024 вказані предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000043 від 17.01.2024.

Дане клопотання направлено 12.07.2024 засобами поштового зв`язку, а отже прокурором не пропущено строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Так, слідчим суддею з матеріалів клопотання встановлено, що вилучене під час проведення обшуку проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить та де проживає ОСОБА_7 , майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на нього є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як постанова слідчого про визнання вказаного майна речовим доказом так і клопотання прокурора про арешт майна, з посиланням на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, містять відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність такого майна ознакам речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилученого 11.07.2024 під час проведення обшуку на підставі на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2024 (справа №761/23063/24) за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1) грошові кошти - долари США номіналом:

- 100 доларів США - 2689 шт. (всього на суму 268 900 доларів США);

- 20 доларів США - 1 шт.;

2) грошові кошти - Євро номіналом:

- 500 Євро - 34 шт. (всього на суму 17 000 Євро);

- 200 Євро - 48 шт. (всього на суму 9 600 Євро);

- 100 Євро - 174 шт. (всього на суму 17 400 Євро);

- 50 Євро - 1505 шт. (всього на суму 75 250 Євро);

- 20 Євро - 100 шт. (всього на суму 2 000 Євро);

3) документ «Расчет задолжености ООО «НАТА» перед ООО «ДЛОО «КИПАРИС» (2017 год), на 1-му арк.;

4) роздруківка із поштової (електронної) скриньки, на 1-му арк.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1