Справа № 308/9351/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр. України, учня 5-в класу Ужгородського ліцею № 5 Ужгородської міської ради, раніше не судимого у кримінальному провадженні № 0000249 від 20.03.2024 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2024 року, близько 11 години 22 хвилин під час уроку фізичного виховання у 5 «В» класі Ужгородського ліцею № 5 Ужгородської міської ради, що проходив на території спортивного майданчику навчального закладу за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свої дій, їх караність та суспільну небезпечність, з мотивів особистої неприязні, діючи умисно, під час гри у футбол, підбіг ззаді до потерпілого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та штовхнув його в корпус тіла від чого потерпілий втратив рівновагу та впав на підлегле покриття футбольного майданчику внаслідок чого отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому середньої третини правої ключиці із зміщенням уламків, чим спричинив останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Таким чином, дії малолітнього ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і здоров`я.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на один рік, вважаючи, що саме такий вид примусових заходів є достатнім та необхідним для попередження вчинення неповнолітнім нового злочину.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаюється та підтвердив обставини події, викладені в клопотанні.

Законний представник неповнолітнього його мама ОСОБА_6 просила суд передати сина під її нагляд, обіцяла забезпечити належний догляд за ним, приділяти більшу увагу його вихованню та розвитку.

Захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечив проти задоволення клопотання.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_3 також підтвердив обставини події, викладені в клопотанні.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 висловила думку, що зазначений прокурором захід не вплине на поведінку неповнолітнього ОСОБА_5 .

За згодою учасників судового провадження, у відповідності вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, положення якої роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу малолітнього ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення учасників, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення виходячи з наступного.

За ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують:

- у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1ст. 97 КК України;

- до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97 КК України);

- при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1 ст. 105КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_5 керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Дії неповнолітнього ОСОБА_5 мiстять ознаки суспiльно-небезпечного дiяння, пеpедбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, згідно ст. 22 КК України ОСОБА_5 не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.

Таким чином, з врахування того, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному визнав повністю, щиросердечно розкаюється, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, а тому, враховуючи обставини провадження, суд вважає, що до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, а саме: передання під нагляд матері.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 22, ст. 97, ст. 105 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на один рік.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1