Справа № 402/95/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2024м. Благовіщенське

Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участі прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

його адвоката ОСОБА_9

потерпілих: - ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

їх адвоката ОСОБА_13

цивільного відповідача ОСОБА_14

його адвоката ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000245 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Васильків Київської області, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин:

ОСОБА_8 02.09.2019 року близько 01 години 50 хвилин, здійснюючи регулярні перевезення пасажирів сполученням «Одеса - Київ», керуював автомобілем «Мерседес 313», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 246 км + 100 м автодороги М-05 «Київ - Одеса», на території Благовіщенського району Кіровоградської області, зі сторони м.Одеса в напрямку м. Київ. Проявивши особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, проігнорувавши вимоги встановленого тимчасового дорожнього знаку 3.29 (забороняється рух із швидкістю, що перевищує 50 км/год.) та не вибравши безпечну швидкість руху, перевищив її, тим самим втратив змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, та у порушення вимог п.п. 12.3, 11.2 ПДР України, рухаючись по лівій смузі руху, ближче до лівого краю проїзної частини, належно не прослідкував за дорожньою обстановкою, в результаті чого, вчасно не побачив малогабаритний вантажний автомобіль «Богдан DF- 25» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_18 , який стояв з увімкненими світловими приладами та виставленим позаду транспортного засобу знаком аварійної зупинки, та розташувався задньою частиною автомобіля на крайній лівій смузі руху, а передньою частиною в місці розвороту, в напрямку зустрічної смуги руху, в результаті чого ОСОБА_8 , допустив зіткнення з задньою частиною зазначеного стоячого вантажного автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Мерседес 313» - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи №44 від 21.1 1.2019 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: важкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноідального крововиливу, вдавленого перелому лобної кістки зліва. Перелому лівої скулової дуги. Скалкового перелому решітчастого лабіринту. Закритого перелому міжбугоркового виступу і зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки, підголовчатого перелому лівої малогомілкової кістки, які утворились від дії тупих, твердих предметів. Судячи по характеру та локалізації тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_12 , вони могли утворитись при ДТП, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

Висновком судової експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортних пригод» №4548/4549/19-27 від 22.11.2019 року встановлено, що у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Mercedes Bens - 313 ОСОБА_8 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та на можливість уникнення ДТП, регламентувались вимогами п.2.3. (б) і (д), 11.2, 12.3 та 12.9 (б) ПДР. При виконанні водієм автомобіля Mercedes-Bens 313 ОСОБА_8 вимог п.11.2 ПДР, тобто рухаючись в правій смузі руху, він мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Богдан DF-25, що стояв в лівій смузі. При вимушеному русі автомобіля Mercedes-Bens 313 в лівій смузі, при русі з припустимою швидкістю до 50 км/год. (виконуючи вимоги дорожнього знаку 3.29 та п. 12.9 (б) ПДР), та при своєчасному застосуванні гальмування (виконуючи вимоги п.12.3 ПДР), водій автомобіля Mercedes-Bens 313 ОСОБА_8 мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду (до місця розташування задньої частини автомобіля Богдан DF-25) і тим самим мав можливість уникнути наїзду на задню частину автомобіля Богдан DF-25, що стояв в лівій смузі проїзної частини.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні свою вину в скоєному визнав частково , цивільний позов не визнав та пояснив, що за 3-4 місяці до ДТП , він шукав роботу водієм автобусу, бо мав до цього відповідний досвід. Він є водієм з 2002 року і в нього відкриті всі категорії. Цю роботу він знайшов через оголошення в інтернеті. Він зателефонував за визначеним номером і невідома йому особа запропонувала йому пройти співбесіду. Він прийшов на зупинку автовокзалу біля залізничного вокзалу м. Київ, там зустрівся зі свідком ОСОБА_19 . На прохання ОСОБА_19 він надав йому посвідчення водія.Та після короткої ознайомчої співбесіди, той запропонував йому пройти стажування на маршруті Київ-Одеса. Він стажувався декілька рейсів, а потім працював на маршруті сам. Режим роботи був з іншим водієм через день. Він повинен був здійснювати рейс "Київ-Одеса" та "Одеса -Київ" протягом доби. ОСОБА_19 також передав йому пакет документів , що надавали право на здійснення такої діяльності, зокрема документи водія , документи на автомобіль , документи на рейс. Протягом його діяльності на маршруті у нього жодного разу ці документи будь-які служби не перевіряли.

В переддень ДТП , 1 вересня 2019 року , він виїхав з м. Київ рано вранці. Прибув до міста Одеса десь о півдні. Відпочивав на зупинці в автобусі та потім об 23 годині вечора ,після того, як пасажири загрузились в автобус , вони виїхали в напрямку м. Київ. Пасажирів , які сіли до автобуса , обслуговували за електронними квитками. В середньому він рухався на його думку з дозволеною швидкістю 90 км. Вважає, що швидкість, з якою він рухався була була належною. Так він доїхав по м.Благовіщенське.Було темно, погодні умови були нормальні. На його думку автомобіль був справний. Технічне обслуговування проводилося за зауваженнями водія. Вважає , що ДТП сталося через порушення правил дорожнього руху з боку іншого водія , який зупинився в лівій полосі. Приблизно о 2 годині ночі , на відстані ближніх фар десь приблизно за 30 м. , він побачив перешкоду у вигляді автомобіля , що стояв . Тоді він вирішив прийняти вправіше , оскільки їхав в лівій полосі . Так він прийняв рішення здійснити маневр вправо. При цьому він не пам"ятає, чи він гальмував. За схемою ДТП, визнає, що слідів гальмування на дорозі не було. При намаганні об"їхати перешкоду , змінивши напрямок руху , його автомобіль зітнувся передньою боковою частиною з стоячим автомобілем. На його думку удар прийшовся на стойку, в районі якої і сидів потерпілий. Потім він зупинив автомобіль, пасажири почали виходити. Тоді стало зрозуміло , що один пасажир має травми, що перешкоджає його пересуванню. Тоді хтось із пасажирів викликав швидку та поліцію. До приїзду швидкої потерпілому ним та іншими особами допомога не надавалась. При цьому зазначає, що за два кілометри до ДТП був знак про обмеження права керування в правій полосі через ремонтні роботи. Після того як швидка забрала потерпілого, він подзвонив ОСОБА_19 та повідомив про ДТП. Потім, інших пасажирів підсадили в інші автобуси, щоб вони продовжили свій шлях. Далі, він залишався на місці ДТП , після чого приїхав ОСОБА_19 та забрав його. Щодо потерпілого , йому повідомили , що його з травмами поклали до лікарні.Вони прибули до райвідділу. Після процесуальних дій, їх відпустили додому.Через деякий час вони приїхали в ОСОБА_20 та слідчий повідомив , що потерпілий в важкому стані в лікарні.Вони його навідали та свідок ОСОБА_19 виясняв ,яка потрібна допомога. На вимогу лікарів , ОСОБА_19 закупив певні ліки. Коли вони зустрілись з батьками потерпілого , повезли їх до лікарні. Особисто він перераховував батькові потерпілого на картку кошти на лікування в сумі 5025 ,13 грн. Винним визнає себе лише в тому , що йому не вдалося здійснити маневр і постраждала людина. Цивільний позов визнає частково, в межах здійсненого ним відшкодування.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні зазначив, що він є представником поліції м. Благовіщенське .Їм поступило повідомлення про ДТП, яке сталося на трасі Київ -Одеса в районі на той час Благовіщенського району. Він виїхав рахзом з групою на місце ДТП . Там було встановлено, що ДТП сталося за участю маршрутки та поламаного автомобіля, який стояв у лівій смузі руху. На час їх приїзду вже прибула швидка і було відомо , що є постраждалий .Його завдання було забезпечувати порядок та безпеку руху інших учасників. Крім цього прибули слідчі та йому було дано завдання забезпечити транспортування автомобілів у райвідділ.Інших подробиць він не пам"ятає.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду , що він через вік та стан здоров"я батька прийняв під своє керування сімейний бізнес щодо перевозки пасажирів. Однак майно , зокрема автобуси рахувалися та рахуються у власності батька. Його завданням було управління маршрутами , бухгалтерія , найм працівників та інші дії. Вони працювали з фірмою " ОСОБА_22 " на договірних засадах. Не пам"ятає самих обставин , однак Скорого на роботу водієм автобосу брав саме він.Скорий здійснюв перевозку пасажирів саме на маршруті Київ -Одеса.Всі дозвільні документи в нього були . В день ДТП , а саме вночі йому зателефонував ОСОБА_23 та повідомив , що він під час здійснення перевезень на маршруті попав в ДТП. Тоді він негайно виїхав на місце пригоди. Коли він приїхав на місце , то дізнався що є травмований пасажир , якого доставили в тяжкому стані до лікарні. Вони зі ОСОБА_23 поїхали в райвідділ поліції, де в Скорого відібрали пояснення. Потім його відпустили , а автобус залишили в райвідділі. Потім через деякий час автобус повернули йому під розписку. Він його транспортував на стоянку в двір. Вони також відвідали хворого Решетняка в лікарні. Лікар їм повідомив , що його стан важкий та передав список ліків , які він закупив для лікування хворого.Потім , коли стало відомо , хто він , вони зустріли його батьків та відвезли до лікарні. Декілька разів він перераховував кошти на лікування Решетняку.

Потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив , що він до аварії працював менеджером в компанії по продажу морепродуктів. В день скоєння ДТП він мав виїхати з Одеси на Київ з надлишками продукції на маршрутці о 23 годині , за електронним білетом , який придбав нарередодні. Сівши до автобуса , через деякий час він заснув і більше нічого не пам"ятає.Коли він прийшов до свідомості, був у лікарні та мав поганий фізіологічний стан.Переніс декілька операцій та реабілітаційне лікування. На даний час лікується, визнаний інвалідом 2 групи. Не може працювати за станом здоров"я.

Визнана постановою слідчого потерпіла ОСОБА_11 , пояснила що вона є матір"ю потерпілого ОСОБА_24 . Вони мають статус переселенців, та були вимушені змінювати місце проживання. Їх з чоловіком син є повнолітнім і до ДТП працював менеджером торгової фірми та вів звичайний спосіб життя. Їй було відомо , що в ніч перед ДТП він мав виїхати з Одеси у відрядження в м. Київ. Однак до Києва він не доїхав, хоча його дівчина заначила , що посадила його на рейс. Даний рейс прибув до Києва , однак ОСОБА_25 в ньому не було. Тоді вони почали хвилюватися. Однак дозвонитись до нього вони не змогли.Через деякий час їм зателефонували з лікарні та повідомили , що ОСОБА_25 у важкому стані через травму голови. Тоді вони з чоловіком поїхали в ОСОБА_20 . Підтверджує , що їх туди відвіз ОСОБА_26 разом зі ОСОБА_23 . Там вони дізналися , що стан ОСОБА_25 важкий та небезпечний для життя та його подальше перебування в районній лікарні не можливе через відсутність належних для надання відповідної допомоги умов, хоча в районній лікарні він був прооперований. Тоді ними було прийнято рішення про транпортування його реанімобілем зі спеціалістом до м. Одесса в спеціальне відділення лікарні для подальшого лікування. Лікування було тривалим , багатовартісним . ОСОБА_25 переніс декілька операцій ,та потребує подальшого оперативного втручання. На даний час вона вимушена доглядати за ним через його стан. Він не може працювати , визнаний інвалідом другої групи. Він втратив соціальні зв"язки , має поганий психологічний стан , має знаходитись під постійним стороннім контролем. Крім цього це відобразилося на психологічному станові всієї сім"ї. Вони втратили спокій та рівновагу, мають соціальні та економічні труднощі. Вважає винуватим в цьому Скорого та просить його найсуворіше покарати .

Аналогічні покази надав і потерпілий ОСОБА_10 .

Цивільний відповідач ОСОБА_14 надав суду наступні пояснення. За документами він є власником транспортного засобу , яким керував ОСОБА_8 в момент ДТП.О днак зважаючи на те , що він передав повноваження з приводу управління бізнесом сину, ОСОБА_14 , який є по справі свідком конкретно з приводу ДТП , він пояснити не може, оскільки про все знає зі слів сина.Він також пояснив , що перевозка людей є її сімейним бізнесом. В них є певний автопарк та всі на його думку необхідні документи для здійснення такого бізнесу. Ще до ДТП, оскільки він захворів , та переніс дві операції, всі свої повноваження він передав сину.Йому відомо , що восени 2019 року сталася трагедія на маршруті, з участю їх водія Скорого , який працював у них за трудовим договором. Йому відомо зі слів сина ,що внаслідок ДТП був постраждалий , якому вони надавали матеріальну допомогу задля збереження життя. Однак він не визнає цивільний позов , оскільки вважає винним в ДТП не Скорого , а іншу особу , яка на його думку і спричинила ДТП. Йому відомо , що саме вони обслуговували даний рейс "Київ- Одеса", однак документами займася його син. На даний час автобус після ДТП їм повернутий , вони його відремонтували та він знаходиться під охороною , до вирішення його долі судом. Цивільний позов він не визнає.

Вина ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами в справі.

Оглядом місця події від 2.09.2019 року зі схемою та фототаблицею до нього , у відповідності до якого зафіксовано місце скоєння ДТП , яке сталося на 246 км+100 м. автодороги Одеса -Київ на полосі в напрямку м. Київ. Огляд проводився з 2 години 45 хв по 5 годину 15хв. зафіксовне сухе покриття дороги та розташувння автомобілів на час огляду.Крім цього на схемі зафіксовані дорожні знаки та місце зітнення.Зафіксовано знак аварійної зупинки меред місцем зітнення.

Протоколом слідчого експерименту від 11 листопада 2019 року за участю свідка ОСОБА_27 , який вказав , що він був водієм автомобіля "Богдан DF-25",який на час ДТП стояв поламаний . Під час слідчої дії ОСОБА_27 розташував транпортний засіб на дорозі , де він знаходився до ДТП та знак аварійної зупинки. Потім було проведено заміри видимості за різних показників наявності чи відсутності світла фар. Встановлно , що через поломку , автомобіль стояв за роздільною смугою під кутом до проїжджої частини.

Висновком судової експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортних пригод» №4548/4549/19-27 від 22.11.2019 року встановлено, що у даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Mercedes Bens - 313 ОСОБА_8 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та на можливість уникнення ДТП, регламентувались вимогами п.2.3. (б) і (д), 11.2, 12.3 та 12.9 (б) ПДР. При виконанні водієм автомобіля Mercedes-Bens 313 ОСОБА_8 вимог п.11.2 ПДР, тобто рухаючись в правій смузі руху, він мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Богдан DF-25, що стояв в лівій смузі. При вимушеному русі автомобіля Mercedes-Bens 313 в лівій смузі, при русі з припустимою швидкістю до 50 км/год. (виконуючи вимоги дорожнього знаку 3.29 та п. 12.9 (б) ПДР), та при своєчасному застосуванні гальмування (виконуючи вимоги п.12.3 ПДР), водій автомобіля Mercedes-Bens 313 ОСОБА_8 мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду (до місця розташування задньої частини автомобіля Богдан DF-25) і тим самим мав можливість уникнути наїзду на задню частину автомобіля Богдан DF-25, що стояв в лівій смузі проїзної частини.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №44 від 21.11.2019 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: важкої відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноідального крововиливу, вдавленого перелому лобної кістки зліва. Перелому лівої скулової дуги. Скалкового перелому решітчастого лабіринту. Закритого перелому міжбугоркового виступу і зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки, підголовчатого перелому лівої малогомілкової кістки, які утворились від дії тупих, твердих предметів. Судячи по характеру та локалізації тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_12 , вони могли утворитись при ДТП, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Незважаючи на зауваження представника цивільного відповідача , суд вважає даний доказ належними та допустимим, а його доводи щодо неналежності дангого доказу є формальними.

Висновком експерта №329 від 10.10.2019 року встановлено , що досліджуваний автомобіль "Мерседес 313" н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП ,а саме ОСОБА_28 система , ходова частина та рульове керування знаходились в робочому стані. Світлові прилади дослідити не можливо через пошкодження в ДТП.

Висновком експерта №330 від 31.10.2019 року встановлено , що досліджуваний автомобіль " Богдан DF-25" н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП ,а саме ОСОБА_28 система , ходова частина знаходились в не робочому стані, та рульове керування в робочому стані. Світлові прилади знаходились у справному стані. Еспертним всновком також встановлено , що на час ДТП проводились ремонтні роботи гальмівної та ходової частини.

Актом технічного розслідування обставин та причин дорожньо-траспортної пригоди на автомобільному транспорті від 29.11.2019 року,яким встановлено безпосереднє порушення правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_8 та правил перевезення пасажирів з боку ПП ОСОБА_14 та " ОСОБА_29 " .

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису з відеореєстратора, встановленого в автомобілі , яким керував ОСОБА_23 , наданого та долученого в якості речового доказу представником цивільного відповідача ОСОБА_14 , зафіксованого на флешкарті , встановлено , що перед місцем ДТП дорога перебуває в стані ремонту та встановлені відповідні дорожні знаки. На відстані видно, що встановлений знак аварійної зупинки , на який в подальшому наїхав водій Скорий.

На час ДТП водій ОСОБА_8 не перебував в стані алкогольного сп"яніння , що підтверджується актом огляду на стан сп"яніння.

З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 частково не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками судових експертиз, переглянутими в судовому засіданні відеофайлами з відеореєстратора автомобіля , яким керував ОСОБА_8 , які в сукупності є логічними, взаємопов`язаними і узгоджуються між собою, повно та об`єктивно відтворюють обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Вказані обставини, на думку суду, беззаперечно підтверджують вчинення обвинуваченим даного злочину.

Невизнання обвинуваченим повністю своєї вини у вчиненні злочину, суд розцінює як спосіб захисту, спрямований на уникнення від кримінальної відповідальності. Суд критично відноситься до позиції обвинуваченого ОСОБА_8 , цивільного відповідача ОСОБА_14 та їх представників щодо винності в скоєнні ДТП водія автомобіля "Богдан DF-25" оскільки постановою від 23.01.2020 року відносно нього відмовлено в порушенні кримнальної справи через відсутність в його діях ознак кримінального правопорушення.Перебування автомобіля "Богдан DF-25 " на проїжджій частині було обумовлено поломкою транспортного засобу . Однак водієм були вжиті всі необхідні заходи , зокрема виставлено знак аварійної зупинки. Як встановлено , переміщення автомобіля було неможливим через несправність гальмівної та ходової частини, тобто він був нерухомим та повинен був сприйматися водієм ОСОБА_8 , як перешкода.

Оцінюючи здобуті у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Досліджені документи є процесуальними джерелами доказів відповідно до вимог частини 2 ст. 84 КПК України, отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Зазначені докази не викликають сумнівів у своїй достовірності, оскільки містять інформацію, яка відповідає дійсності. В своїй сукупності докази є достатніми та взаємопов`язаними між собою.

Таким чином,об`єктивно з`ясувавшио бставини,підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження,керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності,допустимості,достовірності,а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку,суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Щодо призначення покарання .

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання за 2 частиною ст. 286 КК України, суд враховує не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Крім цього суд визнає доцільним застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 55 ч. 1 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.

Санкція ст. 286 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Суд врахуває конкретні обставини скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який допустив порушення правил дорожнього руху , внаслідок чого потерпіла особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, дійшов висновку про можливість його виправлення та перевиховання лише з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обставини, що пом"якшують покарання відсутні. Обставини, що обтяжують покарання - відсутні.

За місцем останнього місця роботи ТОВ "Персонал Преміум", ОСОБА_8 характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, з урахуванням висновку органу пробації , із урахуванням тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, ставлення обвинуваченого до скоєного, обставин, що обтяжують та пом"якшують покарання, зазначених даних про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість застосування покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі в межах санкції ст.286 ч.2 КК України.

Щодо цивільного позову.

Потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в порядку ст.128 КПК України заявлено цивільний позов.

ОСОБА_12 просить стягнути з ОСОБА_14 на його користь матеріальну шкоду в сумі 295217 грн . З них 134223,02 грн., як витрати, понесені потерпілими Решетняками на перевезення постраждалого ОСОБА_12 з м. Благовіщенське до м.Одеса, його лікування, хірургічні операції, посилене харчування та догляд за ОСОБА_30 в період з 03.09.2019 року - по 01.01.2020 року; 104325 грн. втраченого заробітку (доходу) потерпілим ОСОБА_31 за період з 02.09.2019 року по 02.02.2020 рік; 39782,20 грн. витрат за вшивання 30.04.2021 року в голову ОСОБА_12 індивідуальної титанової пластини;16885,98 грн. витрат на таблетки депакін хроно 500 мг АДРЕСА_2 , за період з 24.12.2020 року до 18.06.2024 року. Просить стягнути з Стягнути з ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_12 , 500000,00 грн. моральної шкоди . Окрім цього ОСОБА_12 просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» страхове відшкодування в сумі 130742 грн, з них 48916,67 грн., за договором № 123532 від 29.12.2018 року добровільногострахування;75114 грн., за страховим полісом № НОМЕР_3 від 29.12.2018 року; 6711,15 грн., як моральну шкоду, заподіяну потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_12 .

ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які були визнані по справі потерпілими заявили цивільний позов та просять стягнути з ОСОБА_14 на їх користь моральну шкоду в сумі по 250000 грн. кожному.

Суд зазначає , що у відповідності до ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. У відповідності до ч.6 ст.55 КПК України. Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого.Так, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 55 КПК України після того, як особа, яка перебувала у стані, що унеможливлював подання нею відповідної заяви, набуде здатності користуватися процесуальними правами, вона може подати заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Враховуючи це положення, спірним є питання щодо подальшого процесуального статусу потерпілих осіб, який був набутий близькими родичами або членами сім`ї потерпілого, коли він перебував у стані, що унеможливлював подання ним відповідної заяви. Зважаючи на дослівний зміст ч. 5 ст. 55 КПК України, такі близькі родичі та члени сім`ї не можуть бути позбавлені процесуального статусу потерпілого. У ч. 1 ст. 55 КПК України визначено підстави набуття процесуального статусу потерпілого в кримінальному провадженні, серед яких і спричинення постраждалій особі моральної, фізичної або майнової шкоди. За умов, коли особа (особи) з числа близьких родичів чи членів сім`ї подає заяву в кримінальному провадженні щодо залучення її як потерпілого, замість родича, який реально постраждав від злочину та знаходиться у стані, що унеможливлює подання такої заяви, зазначений близький родич фактично завжди керуватиметься особистими спонуканнями, які є похідними від отриманої моральної шкоди.

Суд вважає , що даним злочином безпосередньо заподіяна матеріальна та моральна шкода саме ОСОБА_12 , який предсталяє свої інтереси як потерпілий самостійно тож має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди , спричиненої йому злочином. Оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були визнані потерпілими , як особи з числа родичів потерпілого ,який не міг представляти свої інтереси на той час самостійно , однак пізніше подав відповідну заяву про визнання його потерпілим , не є безпосередніми постраждалими від злочину, оскільки не довели цю обставину суду, суд вважає що в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди , спричиненої злочином, їм слід відмовити.

У відповідності до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом встановлено , що власником автомобіля «Мерседес 313», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 та за участю якого відбулось ДТП , в якому постраждав ОСОБА_12 , є ОСОБА_14 . Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306).При цьому суд знаходить не підтвердженою ту обставину , на яку посилається представник цивільного відповідача , про те , що даний транпортний засіб був переданий в тимчасове користування ПП " ОСОБА_22 ", оскільки сам цивільний відповідач , обвинувачений та свідок ОСОБА_14 пояснили , що саме вони здійснюють підприємницьку діяльність поперевезенню пасажирів, саме ОСОБА_14 , який діяв на підставі доручення ,наймав на роботу ОСОБА_8 , передав йому ключі , документи та сам транпортний засіб. Інших доказів про володіння ПП " ОСОБА_22 " на законних підставах даним траспорним засобом ,суду надано не було.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. При цьому враховується:

час заподіяння шкоди (чи була заподіяна шкода під час виконання трудових обов`язків, чи в вільний від роботи час);

правомірність експлуатації (було довірено предмет підвищеної небезпеки працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків або він самовільно неправомірно використовував його у особистих цілях).

Судом встановлено , що ОСОБА_8 керував даним транспортним засобом на законній підставі , яка виникла на підставі цивільно-правової угоди по перевозці пасажирів, яка існувала на той час між ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_19 . Дану обставину визнав і ОСОБА_14 і ОСОБА_8 ДТП сталося під час виконання ОСОБА_8 його обов"язків водія по перевезенню пасажирів на маршруті , тож цивільна відповідальність у даному випадку покладається на ОСОБА_14 .

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

ОСОБА_12 просить відшкодувати йому витрати , пов"язані з його лікуванням в Благовіщенській ЦРЛ та транспортуванням його до м. Одеса для спеціального лікування, лікування в м. Одесса та посилене харчування. На підтвердження суду було надано договір доручення та квитанція про отримання коштів за транспортування ховорого на суму 6188 грн (а.с.126 Т.1) виписний епікриз з Благовіщенської ЦРЛ ОСОБА_12 (а.с.92 Т.1)та фіскальними чеками до нього (а.с.124-125 Т.1) та виписний епікриз з КНП "МЛК №11"ОМР (а.с.103 Т.1) та фіскальними чеками до нього (а.с. 126об-133,а.с 138 об-143,146,147).

До матеріалів справи долучено квитанції (а.с.132 зворотній лист), , при ознайомленні з вказаними квитанціями вбачається, що вона підтверджує оплату на благодійний внесок на суму 2732 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна діяльність добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Отже внесена позивачем сума цих коштів не відноситься до процесуальних витрат та не є завданою шкодою потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, а тому не підлягає стягненню.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 403/329/17 (провадження № 51-3811км18) та постанові Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 127/30388/19 (провадження № 51-6307км20).

Щодо посиленого харчування та надання психологічної допомоги , слід зазначити, що відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до частини четвертої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду.

Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Беручи до уваги зазначене та відсутність наданих позивачем допустимих доказів (висновки МСЕК або судово-медичної експертизи), а також документального підтвердження витрат на постійний необхідний побутовий догляд, витрат на посилене харчування, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в стягненні витрат в цій частині. Також позивачем не підтверджена належними доказами необхідність психологічної корекції для всієї сім"ї. Крім цього ОСОБА_12 просить стягнути на його користь витрати за оренду квартири в м. Одеса протягом 6 місяців. На підтвердження вимог надав копію договору оренди мід ОСОБА_32 та ОСОБА_33 від 27.09.2019 року. Суд не бере даний доказ до уваги , оскільки він не має доказового значення , що саме позивач поніс витрати по найму.

Таким чином сума доведених належними доказами ,понесених ОСОБА_12 витрат щодо первинного лікування, траспортування складає 43770 грн.

Щодо втраченого заробітку.

Як установив суд, позивачеві тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості заподіяні внаслідок ДТП. Згодом це призвело до встановлення йому МСЕК інвалідності (тобто констатовано наявність стійкого розладу здоров`я) та визначення ступеня втрати професійної працездатності. Це свідчить, що заподіяні позивачеві тілесні ушкодження мали стійкий невідновний характер.

Положення ч. 1 ст. 1195 ЦК України пов`язують обов`язок здійснити відшкодування саме із фактом втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, не встановлюючи при цьому часових меж стосовно початку обчислення розміру такого відшкодування. Отже, момент, із яким пов`язується виникнення в позивача права на відшкодування, це момент заподіяння шкоди. Оскільки між заподіянням шкоди та ДТП встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок, то момент ДТП є одночасно і моментом набуття позивачем права на відшкодування шкоди.

У ч. 1 ст. 1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Таким чином, для обрахунку суми відшкодування необхідно встановити ступінь втрати потерпілим професійної працездатності.

Водночас у ст. 1197 ЦК України зазначено, що розмір втраченого заробітку (доходу) визначається саме з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності. Тобто закон не пов`язує виникнення відповідного права на відшкодування з моментом встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Це свідчить про те, що встановлення ступеня втрати професійної працездатності особи має значення для визначення розміру втраченого нею заробітку і не може бути визначальним фактом, від якого залежить відновлення порушеного права позивача. Визначальним є заподіяння шкоди в результаті ДТП 2.09.2019 року.

Для визначення ступеня непрацездатності людини у зв`язку із захворюванням, травмами, інвалідністю, каліцтвом, анатомічним дефектом, вагітністю, а також деякими іншими причинами, регламентованих законодавством із державного соціального страхування (догляд за хворим членом, родини, санаторно-курортне лікування, стаціонарне протезування й ін.), проводиться медико-соціальна експертиза.

Однак позивачем при розрахунку втрати працездатності визначено 100 % , при цьому жодних належних доказів про втрату працездатності ОСОБА_12 на 100 % суду не надано. Тож в цій частині суд вважає позов не доведеним.

Щодо витрат на хірургічне втручання 30.04.2021 року пов"язане з вшивачнням титанової пластини . Суду на підтведження витрат , пов"язаних з даною медичною маніпуляцією надано виписний епікриз № 5361 , виписки з діагностичних досліджень , квитанції про оплату медикаментів та досліджень, витрати на титановий імплантант (а.с 56-62 Т.6) Підтверджені витрати складають 39782,2 грн. та підлягають стягненню на користь ОСОБА_12 .

Незважаючи на рекомендацію лікаря згідно виписного епікризу №544(а.с.54Т.6) про лікування депакіном та вобілоном, позивачем не надано суду жодного документального підтвердження понесених затрат на придбання цих ліків , крім того виписним епікризом від 12.05.2021 року дана рекомендація відмінена. Отже підстав для стянення витрат в сумі 16885,98 грн. на придбання медикаментів у суду не має.

Відповідно до змісту ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оцінюючи у сукупності доводи цивільного позивача, беручи до уваги характер правопорушення та той факт, що розмір заявленої моральної шкоди у сумі 500000 грн. є співмірним стражданням та понесеним моральним втратам ОСОБА_12 внаслідок злочину і підлягає стягненню в повному обсязі.

В судовому засіданні не встановлено та не підтверджено жодними доказами ту обставину , що цивільний відповідач на досудовому слідстві та під час судового розгляду добровільно відшкодовував ОСОБА_12 шкоду , спричинену злочином.

Щодо вимог про стягнення страхових виплат.

Позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (код СДРПОУ 24175269, місцезнаходження якого: 04050. м.Київ, вул. Глибочицька, 44), на користь ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_4 ), страхове відшкодування:48916,67 грн., за договором № 123532 від 29.12.2018 року добровільногострахування;75114 грн., за страховим полісом № НОМЕР_3 від 29.12.2018 року;6711,15 грн., як моральну шкоду, заподіяну потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю ОСОБА_12 . При цьому суд вважає суму 6711,15 грн. моральної шкоди у розмірі 5% страхової шкоди не доведеною та необгрутованою, оскільки позивач не довів суду суму самої страхової виплати.

Однак, суд погоджується з доводами позивача у наступному.

Судом встановлено , щов момент згаданої ДТП автобус «Мерседес» був забезпечений, згідно з договором № 123532 від 29.12.2018 року добровільного страхування на підставі якого цивільним відповідачем 3 Приватним акціонерним товариством «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за страховою подією, що сталася 02.09.2019 року, заведено страхову справу. Строк дії цього договору: 30.12.2018 року - 29.12.2019 року.

Пунктом 2 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року № 956, зі змінами, передбачено, що: «Застрахованими вважаються: пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки». Відповідно до пункту 6 цього Положення «Розмір страхової суми для кожного застрахованого становить 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». А це 6000 х 17 грн. = 102000,00 грн. Згідно з пунктом 7 б) Положення Страховими випадкам є «одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності».

Як зазначено вище, ОСОБА_12 є інвалідом 2-ї групи загального захворювання згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 13.01.2020 року.

Пунктом 8 б) цього Положення визначено, що: «Страховики виплачують страхові суми: «у разі одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності: II групи - 75 відсотків страхової суми».

За згаданим договором № 123532 страхова сума на одне посадочне місце становить розмір 100000,00 грн.

Отже, страховик зобов`язаний сплатити ОСОБА_12 75000,00 гри., згідно з ст.ст. 990,1194 ЦК України та згаданим Положенням.

31.10.2019 року по цій страховій справі, на вимогу страховика, що підтверджується листом від 18.09.2019 року № 7315, потерпілим ОСОБА_12 подано заяву про прискорення здійснення страхової виплати, як пасажиру автобуса «Мерседес» за маршрутом « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

04.11.2019 року на банківську картку ОСОБА_12 від згаданої вище страхової компанії надійшли страхові виплати у розмірі 2600,00 грн., що підтверджується випискою від 14.01.2020 року з Приватбанку по картці

На момент подання цивільного позову до суду страховик за договором № 123532 від 29.12.2018 року - відповідач 3 Приватне акціонерне товариство «УСК « ІНФОРМАЦІЯ_6 » повинно було сплатити ОСОБА_12 ще 72400 грн.

Вже під час судового розгляду даної справи страховою компанією було сплачено на користь ОСОБА_12 (на його картку) ще 13050,00 гри., що підтверджується випискою по картці ОСОБА_25 від 20.07.2020 року Приватбанку та 10433,33 грн., що підтверджується випискою по картці ОСОБА_25 від 16.10.2020 року Приватбанку

Таким чином було виплачено потерпілому, інваліду 2-ї групи ОСОБА_12 всього 26083,33 грн.

Страхова компанія за власним переконанням не доплатила ОСОБА_12 48916,67 гри., які підлягають стягненню в судовому порядку.

Крім цього, в момент ДТП 02.09.2019 року автобус «Мерседес»» був також забезпечений за страховим полісом № НОМЕР_3 від 29.12.2018 року, виданим цією ж страховою компанією - Приватним акціонерним товариством «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» власнику цього автобуса - ОСОБА_14 .

Відповідно до цього страхового полісу визначено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - в розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. Розмір франшизи складає 2000 (дві тисячі) грн.;

Період страхування визначений: з 30.12.2018 року по 29.12.2019 року.

На підставі цього страхового поліса Приватним акціонерним товариством «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», також за страховою подією, що сталася 02.09.2019 року, заведено окрему страхову справу.

Згідно з пунктом 26.1. ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України».

Відповідно до пункту 26.2. ст. 26 Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Пунктом 26.3 цієї статті визначено: «Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов 'язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті».

Отже, розмір страхового відшкодування для інваліда 2 групи загального захворювання ОСОБА_12 складає суму 75114,00 грн.

31.10.2019 року по цій страховій справі ОСОБА_12 подано аналогічну заяву про здійснення страхового відшкодування, що відповідає вимогам ст. 35 згаданого Закону, зокрема, пункту 35.1. яким визначено, що: «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)». На цю заяву ОСОБА_34 страховиком жодної копійки страхового відшкодування ОСОБА_12 ще не сплачено. Отже, за страховим полісом підлягає до стягненню з Приватного акціонерного товариства «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 75114,00 грн.

Згідно з пунктом 12.2 ст. 12 Закону франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Щодо судових витрат.

Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого; такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.Так, процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з:

витрат на правову допомогу;

витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. В даному кримінальному провадженні ,розмір витрат за проведення експертиз становить 8321,38 грн., а саме:

- 1570,10 грн. за проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи технічного стану транспортного засобу;

- 1570,10 грн. за проведення судової інженерно-транспортної (автотехнічної) експертизи технічного стану транспортного засобу;

- 2826,18 грн. за проведення судової інженерно-транспортної (транспортно- трасологічної) експертизи;

- 2355,00 грн. за проведення автотехнічної експертизи по обставинам дорожньо- транспортної пригоди. Дані витрати підтверджуються довідками-розрахунками судових витрат понесених експертними установами про проведенні експертиз та підлягають стягненню за рахунок обвинуваченого.

Окрім цього потерпілими заявлено клопотання про відшкодування витрат понесених на правничу допомогу. Зокрема ОСОБА_12 просить стягнути з ОСОБА_8 на його користь 10100 грн за представлення його інтересів як потерпілого в даному кримінальному провадженні на досудовому слідстві та 10000 грн. за представлення його інтересів адвокатом ОСОБА_13 під час судового розгляду. ОСОБА_11 просить стягнути з ОСОБА_8 на його користь 10100 грн за представлення його інтересів як потерпілого в даному кримінальному провадженні на досудовому слідстві та 10000 грн. за представлення його інтересів адвокатом ОСОБА_13 під час судового розгляду. ОСОБА_10 просить стягнути з ОСОБА_8 на його користь 10100 грн за представлення його інтересів як потерпілого в даному кримінальному провадженні на досудовому слідстві та 10000 грн. за представлення його інтересів адвокатом ОСОБА_13 під час судового розгляду. На підтвердження понесених судових витрат потерпілими суду надано укладений з ОСОБА_10 договів про надання правової допомоги № 12/09/19 від 12.09.2019 року, квитанції №40746884 та № 4957025 від 19.11.2019 року, акт виконаних робіт № б/н від 31.01.2020 року; з ОСОБА_11 договір про надання правової допомоги №12-1/09/19 від 12.09.2019 року, квитанції № 40747262 та № 4957077 від 19.09.2019 року, акт виконаних робіт № б/н від 31.01.2020 року; з ОСОБА_12 договір про надання правової допомоги № 22/10/19 від 22.10.2019 року, квитанції № 47376967 та № 5056186 від 04.11.2019 року, акт виконаних робіт № б/н від 31.01.2020 року .

На підтвердження надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_13 під час судового розгляду справи № 402/95/20, надано укладений з ОСОБА_10 договір про надання правової допомоги № 09/02/20 від 09.02.2020 року, квитанція № 2 ТВБВ 10025/0181 від 27.05.2020 року Ощадбанку (на 10 тис. грн.); з ОСОБА_11 договір про надання правової допомоги № 09-1/02/20 від 09.02.2020 року, квитанція № 40 від 01.09.2020 року Ощадбанку (на 10 тис. грн.); з ОСОБА_12 договір про надання правової допомоги № 09-2/02/20 від 09.02.2020 року, квитанціями № 5475335 (на 4900 грн.) від 13.05.2020 року, № 5473836 (на 4950 грн.) від 12.05.2020 року, № 5479067 від 14.09.2020 року (на 150 грн.) Сбербанку (всього на 10 тис. грн.), Суд вважає витрати на правову допомогу обгрунтованими , доведеними та такими ,що підлягаються стягненню з ОСОБА_8 .

Долю речових доказів -вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371,373,374,376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання особи.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_8 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 8321,38 грн. витрат за проведення експертиз.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 20100 грн судових витрат за надання правової допомоги.Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 20100 грн судових витрат за надання правової допомоги.Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 20100 грн судових витрат за надання правової допомоги.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 83553 грн матеріальної та 500000 грн. моральної шкоди. В позові ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_14 про стягнення моральної шкоди -відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (код СДРПОУ 24175269, місцезнаходження якого: 04050. м.Київ, вул. Глибочицька, 44), на користь ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_4 ), страхове відшкодування в сумі 48916,67 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (код СДРПОУ 24175269, місцезнаходження якого: 04050. м.Київ, вул. Глибочицька, 44), на користь ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_4 ), страхове відшкодування в сумі 75114 грн за страховим полісом № НОМЕР_3 від 29.12.2018 року.

В іншій частині вимог до Приватного акціонерного товариства «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» -відмовити.

Речові докази у справі після набрання вироком законної сили - малогабаритний вантажний автомобіль «Богдан DF- 25» реєстраційний номер НОМЕР_2 залишити ОСОБА_18 ,автомобіль «Мерседес 313», реєстраційний номер НОМЕР_1 -залишити ОСОБА_14 , електронний носій- флеш карту з записом -зберігати при справі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду через Ульяновський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1