Номер провадження: 11-сс/813/1246/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 03.08.2024, якою в межах к/п №0000508 від 07.07.2023 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебував на посаді оператора організаційно-планового відділення в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000508 від 07.07.2023 було частково задоволено клопотання слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_10 та застосовано стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.09.2024, в межах строку досудового розслідування, із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 3303 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 001 484 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 29.09.2024 певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову речей та документів, що мають значення для кримінального провадження, здійснення незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у провадженні, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим; ОСОБА_9 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього; свідки у провадженні є співслужбовцями підозрюваного, підлягають подальшому безпосередньому допиту під час судового розгляду кримінального провадження.

Окрім того, врахувавши положення ч. 4 ст. 182 КПК України, а також з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, цинізм його ймовірного вчинення представником військової служби в умовах воєнного стану, встановлені у кримінальному провадженні ризики, майновий стан підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_9 застави в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 3 303 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 001 484 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її постановлення із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що долучені матеріали кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування є недостатніми для висновку стосовно обґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, зокрема, долучені до клопотання письмові докази не містять жодної інформації стосовно причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, а показання свідка викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності та неупередженості;

- слідчий суддя безпідставно дійшов висновку про наявність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість, підозрюваний ОСОБА_9 має надміцні соціальні зв`язки, зокрема, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, батьків похилого віку (батько - інвалід 2-ої групи), а також батьків дружини-інвалідів 2-ої групи, має вищу освіту, зарекомендував себе як відповідальний дисциплінований працівник, має стійкі соціальні зв`язки з друзями, раніше не судимий; ОСОБА_9 вступив на військову службу одразу після початку повномасштабного вторгнення 25.02.2022, не зважаючи на наявне у нього право на відстрочку; добровільно доставив свій транспортний засіб на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів після обшуку; 02.08.2024 в зазначеному провадженні було проведено обшуки за місцем проживання та транспортного засобу ОСОБА_9 , внаслідок чого ризик знищення, схову або спотворення будь-якої із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не є доведеним;

- слідчим суддею було визначено підозрюваному ОСОБА_9 непомірний для нього розмір застави, без належного обґрунтування виключності випадку застосування застави у розмірі, що перевищує встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, натомість, під час обшуку 02.08.2024 слідчим були вилучені грошові кошти сім`ї ОСОБА_9 .

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати стосовно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або, у разі залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити заставу в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 02.08.2024 ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України (а.с. 97-103), санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5-ти до 10-ти років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, зокрема, у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді слюсаря господарчого відділення в/ч НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, у період часу з 08.03.2022 по 02.08.2024 (момент припинення злочинної діяльності працівниками правоохоронних органів), діючи в порушення вищевказаних вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, діючи умисно, шляхом обману, який полягав у свідомому замовчуванні перед командиром військової частини про час та причини своєї відсутності на військовій службі та пособництві зі сторони заступника командира військової частини ОСОБА_11 , невиконанні своїх службових обов`язків, у власних цілях, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку та проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, використовуючи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 4 ст. 409 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколами допиту свідка ОСОБА_12 від 12.07.2024 (а.с. 29-33); протоколом обшуку від 02.08.2024 (а.с. 34-48); протоколом огляду диску за результатами проведення НСРД у вигляді зняття інформації з електронної комунікаційної мережі оператора мобільного зв`язку стосовно ОСОБА_9 від 29.03.2024 (а.с. 70-72); протоколом огляду фотографій зняття готівки від 31.05.2024 (а.с. 80-96) та іншими матеріалами в їх сукупності.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Надаючи оцінку посиланням захисника на недоведеність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд наголошує на безпідставності таких тверджень з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, колегія суддів, не погоджуючись із твердженнями сторони захисту, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду, знищення або схову будь-якої із речей чи документів, які мають значення для кримінального провадження, а також здійснення незаконного впливу на свідків та іншого підозрюваного у провадженні, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого військового злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, пов`язаного із посяганням на встановлений порядок несення військової служби, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 10-ти років; підозрюваний, будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , може мати безперешкодний доступ до речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; підозрюваний особисто знайомий зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні, йому відомі їх особисті анкетні дані (прізвище, місце проживання, роботи, тощо), внаслідок чого він може вдатись до здійснення впливу на зазначених осіб з метою спонукання їх до зміни показань на його користь.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом із тим, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 та передбачений ч. 4 ст. 409 КК України прямо посягає на встановлений законом порядок несення військової служби, при цьому, відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відтак, посягання на встановлений порядок несення військової служби завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до обов`язку несення військової служби.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, батьків похилого віку, співпрацює з органом досудового розслідування, проте зауважує на тому, що зазначені обставини, хоча й характеризують підозрюваного з позитивної сторони, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється, його характеру та тяжкості, а також встановлених вище ризиків, не може слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на якому наполягає захисник в апеляційній скарзі.

За викладених вище обставин у їх сукупності, враховуючи доведеність органом досудового розслідування обґрунтованості підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, об`єктивне існування в зазначеному провадженні зазначених вище ризиків, колегія суддів доходить висновку про те, що єдиним запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного є тримання під вартою, натомість, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом із тим, загалом обґрунтовано застосувавши стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, визначаючи заставу в якості альтернативного запобіжного заходу, належним чином не обґрунтував виключність випадку, який послугував підставою для значного виходу за межі її розміру, встановленого законом для осіб, підозрюваних у вчиненні злочинів певної категорії та визначення її саме у розмірі 3303 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Проте, відповідно до мотивувальної частини оскаржуваної ухвали (а.с. 193), в даному конкретному випадку слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу та визначаючи підозрюваному ОСОБА_9 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 3303 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 10 001 484 грн. та таким чином суттєво перевищує встановлену процесуальних законом межу для тяжких злочинів, не мотивував належним чином такий її розмір, пославшись в якості виключного випадку як на підставу для її визначення в такому розмірі лише на характер інкримінованого ОСОБА_9 злочину та цинізм його ймовірного вчинення представником військової служби в умовах воєнного стану.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

Так, апеляційний суд враховує те, що підозрюваний ОСОБА_9 одружений (а.с. 118), має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2014 та 2015 р.н. (а.с. 119-120), надає допомогу батькам похилого віку (а.с. 142-144), а також батькам похилого віку-інвалідам дружини (а.с. 152-156), батько підозрюваного є інвалідом 2-ї групи (а.с. 147), працевлаштований та позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 134-136).

Вищезгадані обставини свідчать про те, що визначений слідчим суддею розмір застави в сумі 10 001 484 грн. є необґрунтовано завищеним, непомірним для підозрюваного та його родини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді як постановленої із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки слідчий суддя допустив помилку, пов`язану із необґрунтованим визначенням розміру застави в зазначеному кримінальному провадженні всупереч вимог ч. 5 ст. 182 КПК України.

В даному конкретному випадку суд апеляційної інстанції, визначаючи підозрюваному ОСОБА_9 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, зауважує на тому, що обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, вчиненого військовослужбовцем в умовах воєнного стану та пов`язаного із посяганням на встановлений порядок несення військової служби, а також його майновий та сімейний стан слугують тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволяють при визначенні підозрюваному ОСОБА_9 застави вийти за межі її розміру, передбаченого законом для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає за необхідне визначити ОСОБА_9 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 грн., яка, на переконання суду апеляційної інстанції, буде здатна, з огляду на перспективу її втрати, забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків та буде достатньою для запобігання вищенаведеним ризикам.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника - задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строків досудового розслідування, із визначенням розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 03.08.2024, якою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.09.2024, із визначенням застави в розмірі 10 001 484 грн. - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_10 .

Застосувати стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.09.2024, із утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити підозрюваному ОСОБА_9 заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 04.09.2024, заставна сума за ОСОБА_9 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави за підозрюваного ОСОБА_9 негайно звільнити його з-під варти та покласти на нього строком до 29.09.2024 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за вимогою;

- не відлучатись із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 та заставодавцю наслідки невиконання обов`язків, передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4