Справа № 500/325/18
Провадження № 1-кс/946/26/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ізмаїл Одеської області, громадянина України, росіянина, освіта середня, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце постійного проживання: АДРЕСА_2 , тимчасове місце проживання: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000681 від 19.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.07.2001 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись на території міського пляжу м. Ізмаїл Одеської області, в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, повалив ОСОБА_8 на землю та наніс їй не менше 7 (семи) ударів кулаками обох рук в область живота та тулубу, в результаті чого спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 239 від 20.08.2001 року, при судово-медичному освідуванні громадянки ОСОБА_8 в судмедекспертизі м. Ізмаїла згідно з актом № 443 виявлені тілесні ушкодження у вигляді 7-ми синців синюшно-багряного кольору на верхніх і нижніх кінцівках і 1 (один) синець синюшно-багряного кольору овальної форми, розміром 6Х9 см по краю реберної дуги зліва відповідно передньо-пахвовій лінії.

При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлено: посттравматичний жировий некроз підшлункової залози з вогнищами крововиливів, запальною реакцією нагноєнням і розплавленням; травматичний субкапсулярный розрив селезінки; розлитий фібринозно-гнійний перетонит і сепсис.

Смерть ОСОБА_8 настала від інтоксикації (сепсис) на ґрунті посттравматичного подкапсульного розриву селезінки і посттравматичного жирового некрозу підшлункової залози з подальшим розвитком запалення, нагноєння, і генералізацією процесу у вигляді розлитого фібринозно-гнійного перитоніту, що з`явилися наслідком травми, заподіяної 16.07.2001 року.

22.03.2017 ОСОБА_9 заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Як посилається слідчий у своєму клопотанні, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 7 до 10 років ,та відповідно до п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Слідчий вважає, що застосування до більш м`якого запобіжного заходу не дасть змоги забезпечити виконання ним покладених обов`язків.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали заявлене клопотання, просили його задовольнити.

Прокурор зазначив, що наявні всі підстави для обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із обґрунтованістю підозри та підтвердженням наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обов`язків та здійснення досудового розслідування. В м. Ізюм ведуться бойові дії.

Слідчий в судовому засіданні зазначив, що 26.07. 2001 потерпіла була госпіталізована з розривом селезінки у лікарню. Потерпіла пояснювала. Що її побили 16.07.2001. Сестра підозрюваної давала пояснення. Що був конфлікт у підозрюваного з потерпілою.

Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що у нього була можливість виїхати з України, але він цього не зробив. У нього дома мати похилого віку. Коли його затримали, він не чинив супротив. Його побили родичі потерпілої і вирішили злочин на нього повісити. Він не бив потерпілу. Довгий час він офіціально працював на підприємствах в Україні, не переховувався. Вони були поважною родиною в м. Ізмаїлі і всі знають, що він не міг таке зробити. Він був на майдані під час революції гідності. Вину не визнає, він цього злочину не вчиняв. З клопотанням не згоден. Не буде перешкоджати слідству.

Захисник підозрюваного проти клопотання слідчого заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що потерпіла померла в лікарні 03.08.2001. А події мали місце 17.07.2001. До 03.08.2001 не зверталась потерпіла до лікарні. Однак особа з розривом селезінки не може прожити 2 тижні. Доказів, що причиною смерті не були інші дії інших людей, чи інші події за період з 17.07.2001 по 26.07.2001 немає. Не надано належних доказів, минуло 23 роки. Є строки давності притягнення до кримінальної відповідальності. По цьому злочину строки вже сплинули. Тобто це кримінальне правопорушення у будь-якому разі буде закрито. Тобто недоцільно обирати таких запобіжний захід. Підозрюваний має міцні соціальні зв`язки. Просить обрати нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 .

Вивчивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, приймаючи до уваги мету та підстави застосування запобіжного заходу, передбачені ст.177 КПК України, а також оцінивши в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування за №0000681 від 19.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 в інкримінуємому йому діянні підтверджується зібраними на даний час в кримінальному провадженні доказами, а саме: -показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; висновком судово-медичної експертизи № 239 від 20.08.2001;іншими доказами по кримінальному провадженню.

22.03.2017 ОСОБА_9 заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

23.01.2018 подано до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Постановою слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 31.03.2017 ОСОБА_5 оголошено у розшук.

Постановою слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 31.03.2017 зупинено досудове розслідування №0000681 від 19.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Постановою слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 26.05.2021 відновлено досудове розслідування №0000681 від 19.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Постановою слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 26.05.2021 зупинено досудове розслідування №0000681 від 19.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.05.2024 надано дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали про дозвіл на затримання з метою приводу становить 6 (шість) місяців до 02.11.2024.

28.08.2024 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Постановою слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 28.08.2024 відновлено досудове розслідування №0000681 від 19.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі, приймаються до уваги, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність судимості, тощо.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини справа "Нечипорук і Йонкало проти України" термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34). Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Як зазначено слідчим та прокурором, підставою для обрання до підозрюваного запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5, ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Згідно до положень п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може застосовуватись до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 7 до 10 років.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування або суду цілком можливий, оскільки ОСОБА_5 знаходився у розшуку.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та те, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити і інші кримінальні правопорушення не підтверджені.

Проте, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного.

При цьому, частина 1 ст.183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 178 УПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Слідчий суддя вважає, що слідчим, прокурором доведено ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи про міру покарання, яка може бути застосована до нього.

При цьому, виходячи з вказаного, враховуючи, обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оцінюючи в сукупності обставини визначені ч.1 ст.178 КПК України, враховуючи пояснення підозрюваного, захисника, позицію слідчого та прокурора, а також, вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, стан здоров`я підозрюваного, характеристики, із врахуванням того, що події мали місце у 2001 році, тобто 23 роки тому, відсутні належні докази, що підозрюваний переховувався, то достатнім буде застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, домашнього арешту з забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду, у період часу з 21:00 години до 07:00 години наступної доби.

Таким чином, слідчим та прокурором не доведено у даному випадку, з урахуванням зазначених вище обставин у сукупності, необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не обґрунтовано неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, а саме - запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що обрання запобіжного заходу не має на меті покарання підозрюваної, а обраний запобіжний захід має слугувати забезпеченням виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам, встановленим статтею 177 КПК України.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною їй залишати своє місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду, у період часу з 21:00 години до 07:00 години наступної доби строком до 12 жовтня 2024 року.

Крім цього, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою в залежності від стадії кримінального провадження, якщо в цьому виникне необхідність, пов`язана із здійсненням кримінального провадження; не відлучатися за межі Ізмаїльського району Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 12 жовтня 2024 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 04.09.2024р. о 13:10 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1