Справа № 953/1255/24
н/п 1-кс/953/6926/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2024 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000192 від 30.06.2023, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк Донецької області, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

підозрювана ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, у якому прокурор просить продовжити підозрюваній ОСОБА_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування з покладенням на підозрювану обов`язків.

1. Зміст поданого клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000192 від 30.06.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст.190 КК України, внесені до ЄРДР за фактом вчинення за попередньою змовою групою осіб шахрайських дій відносно потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також готування групи осіб до вчинення шахрайських дій, а саме заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_12 , не бажаючи займатися законною трудовою діяльністю та не маючи законного джерела доходів, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою збагачення протиправним шляхом, приблизно на початку квітня 2024 року (більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не довелося можливим), на території м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вступила у злочинну змову з раніше знайомими ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_3 та в подальшому з ОСОБА_16 , та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, направлену на зайняття злочинною діяльністю, а саме шахрайством, тобто заволодінням чужим майном шляхом обману, узгодивши між собою спільний план та розподіливши ролі та функції учасників групи.

Відповідно до розробленого ОСОБА_12 плану скоєння злочинів, остання, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , здійснює самостійно або доручає співучасникам телефонні дзвінки на згенерований номер (випадковий набір цифр) будь-якої особи, в ході розмови з якими імітує близьких їм осіб: доньки або сина, шляхом використання тихого тембру голосу, супроводжуючи це плачем, та звертаючись до співрозмовника проговорюючи слова «мама».

Під час розмови ОСОБА_12 або ОСОБА_16 чи ОСОБА_14 , повідомляють завідомо неправдиву попередньо вигадану інформацію про нібито виниклі неприємності через негативні події у зв`язку із випадковим травмуванням сторонньої дитини.

Після того як потенційна потерпіла особа сприймає дану інформацію як правдиву й достовірну, та проговорює ім`я своєї доньки або сина, намагаючись тим самим докладніше дізнатися про вказану подію, то ОСОБА_12 або ОСОБА_16 чи ОСОБА_14 , розуміючи, що особа знаходиться в стані психологічного потрясіння, негайно використовує ситуацію, що склалася та змінивши тембр, звичайним голосом представляється потенційно потерпілій особі співробітником поліції, а саме начальником слідчого відділу.

У подальшому під час бесіди, ОСОБА_12 або ОСОБА_16 чи ОСОБА_14 , повідомляє неправдиву інформацію стосовно можливого притягнення їх сина або доньки до кримінальної відповідальності за спричинення малолітній особі тілесних ушкоджень, водночас з цим ОСОБА_12 або ОСОБА_16 чи ОСОБА_14 , пропонує потенційно потерпілій особі варіант вирішення проблеми перед нібито батьками даної малолітньої особи та послідуючого закриття кримінального переслідування шляхом виплати грошової суми (компенсації) у розмірі 2000 доларів США, або в залежності від обставин іншу наявну у потенційної потерпілої особи грошову суму.

При цьому ОСОБА_12 або ОСОБА_16 чи ОСОБА_14 , для унеможливлення зв`язку потенційної потерпілої особи зі своєю донькою або сином під час здійснення шахрайських дій, намагається постійно тримати з нею зв`язок та зазначає останній про те, що її син або донька позбавлені можливості приймати дзвінки на свій мобільний телефон, у зв`язку із перебуванням у відділі поліції.

В свою чергу, ОСОБА_13 , виконуючи відведену йому злочинну роль, під час спілкування ОСОБА_12 або ОСОБА_16 чи ОСОБА_14 з потенційною потерпілою особою, представляється останній нібито батьком «потерпілої малолітньої особи», зазначаючи про необхідність виплати потерпілою особою додаткової грошової суми для лікування своєї дитини, погрожуючи при цьому кримінальною відповідальністю та тюремним строком відносно їх доньки або сина.

Надалі, потенційна потерпіла особа, будучи введеною в оману, сприймаючи зазначені обставини як дійсні, перераховує наявні грошові кошти у національній валюті по курсу НБУ на зазначені ОСОБА_12 або ОСОБА_16 чи ОСОБА_14 банківські картки, використовуючи термінали самообслуговування, банківські картки або послуги «NovaPay».

Після переведення потерпілою особою грошових коштів на вказані ОСОБА_12 або ОСОБА_16 чи ОСОБА_14 банківські рахунки, ОСОБА_15 та ОСОБА_3 або інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, виконуючи відведену їм злочинну роль, самостійно або за допомогою інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, маючи доступ до зазначених банківських рахунків, здійснюють заволодіння грошовими коштами, їх подальший розподіл між усіма учасниками групи, та розпорядження грошовими коштами.

Вищевказаними діями ОСОБА_3 у групі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_3 шахрайським шляхом заволоділи коштами потерпілих, а саме ОСОБА_8 спричинивши останній майнову шкоду у сумі 40000 грн., ОСОБА_10 спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 10000 грн.

21.06.2024 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2024 відносно підозрюваної ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у межах строку досудового розслідування по 21.08.2024 (включно), який полягає в забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 (з можливістю відвідування найближчого укриття у разі оголошення повітряної загрози) у період часу з 22:00 години до 08:00 години.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2024 продовжено підозрюваній ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у межах строку досудового розслідування по 21.09.2024 (включно), який полягає в забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 (з можливістю відвідування найближчого укриття у разі оголошення повітряної загрози) у період часу з 22:00 години до 08:00 години.

2. Позиція учасників у судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, яке просив задовольнити, посилаючись на наявність ризиків вчинення підозрюваною дій, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрювана у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення копотання.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді.

3.1. Підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді домашьного арешту.

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: (1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; (2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; (3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; (4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; (5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; (6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; (7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; (8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; (9) носити електронний засіб контролю (ч. 5 ст. 194 КПК України).

3.2. Набуття статусу підозрюваного.

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, 21.06.2024 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_3 набула статус підозрюваної у цьому кримінальному провадженні і щодо неї може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останньої до його вчинення вірогідною та достатньою для обрання відносно неї запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_17 інкримінованого злочину підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 11.06.2024, протоколом огляду мобільного телефону від 12.06.2024, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 11.06.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 11.06.2024, протоколом огляду предметів від 11.06.2024, протоколом за результатами проведення негласної слідчої розшукової дії аудіо -, відео контроль особи від 03.06.2024.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_3 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_3 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваної, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваної, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваною ОСОБА_3 конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_3 дій, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК.

3.4.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_3 усвідомлюючи реальну можливість та побоюючись отримати значний термін покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Так, ОСОБА_3 може залишити та змінити своє місце проживання, виїхати за кордон.

3.4.2. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

3.4.3. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

ОСОБА_3 може перешкоджати збору речових доказів, перешкоджати дачу показань свідками.

3.4.4. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя не погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що підозрювана ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вказаний ризик не доведено ані слідчим у клопотанні, ані прокурором під час судового розгляду. Навпаки, зі змісту клопотання слідує, що підозрювана раніше до кримінальної відповідальності не притягалась та не судима. Оскільки у підозрюваної відсутні ознаки прокримінальної поведінки, слідчий суддя зазначає про відсутність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

3.5. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання.

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_3 статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім інкримінованих злочинів, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення нею дій, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання.

Слід зазначити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень частини 1 статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень..

Керуючись ст. 177, 178, 181, 183, 194, 197 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , - задовольнити.

Продовжити підозрюваній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на два місяці по 18.11.2024 (включно), який полягає в забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 (з можливістю відвідування найближчого укриття у разі оголошення повітряної загрози) у період часу з 22:00 години до 08:00 години.

Покласти на підозрювану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Встановити строк дії ухвали по 18.11.2024 (включно).

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1