Дата документу 25.09.2024 Справа № 332/62/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/62/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/355/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 25 вересня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 05 січня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбуття покарання звільнено, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Захисник просить дослідити надані копії доказів, долучених до апеляційної скарги, що характеризують особу ОСОБА_6 , та на час розгляду апеляційної скарги зупинити дію оскаржуваного вироку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції у вироку вірно визначено відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Але під час обрання покарання ОСОБА_6 обставини, що пом`якшують покарання, та матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, визначено не у повній мірі.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та відсутність судимості.

Але при обранні покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 309 КК України, але із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції помилково виходив з того, що ОСОБА_6 не працює і не має джерела постійного доходу.

Під час допиту в органах досудового слідства ОСОБА_6 неодноразово зазначав, що має постійний заробіток у вигляді надання послуг населенню з ремонту житлових приміщень та встановлення нових балконів в квартирах.

Також, на утриманні ОСОБА_6 та наданні фактичної опіки та догляду перебувають рідні: батько та бабуся, ОСОБА_6 є єдиним родичем, що здійснює фактичний догляд та опіку за особами з інвалідністю, що потребують постійної сторонньої допомоги. Без надання допомоги ОСОБА_6 вони не зможуть нормально жити та харчуватись, лікуватись.

Бабуся ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має тяжке захворювання, не розуміє значення дій та не може керувати ними, потребує стороннього догляду.

Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю III групи з причини певного захворювання, не може самостійно пересуватись, потребує постійного догляду.

Таким чином, ОСОБА_6 є працюючим та має постійний систематичний дохід для свого проживання, має під фактичною опікою та піклуванням двох осіб з інвалідністю. Таким чином, при наявності постійної роботи та перебуванні осіб з інвалідністю під піклуванням та доглядом ОСОБА_6 , вирок у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 309 КК України, але із застосуванням ст. 75 КК України, унеможливить його виконання та ставить ОСОБА_6 у скрутне становища щодо виконання вироку в цілому. Адже за умови надання реального строку у виді обмеження волі у розмірі трьох років в межах санкції ч.1 ст. 309 КК України, при можливому ненавмисному кримінальному правопорушенні, втратить силу іспитовий строк на підставі ст. 75 КК України та при настанні реального відбування покарання у виді обмеження волі на строк три роки, унеможливить догляд ОСОБА_6 за родичами, особами з інвалідністю, як єдиного можливого опікуна, та поставить під загрозу життя його батька та бабусі.

Захисник вважає, що вирок суду першої інстанції під час скрутного становища у державі в умовах воєнного часу поставить ОСОБА_6 у скрутне становище, втрату реальної роботи та загрозу життя його рідних без його фактичної опіки.

Натомість, визначення покарання, що передбачено ч.1 ст. 309 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн надасть можливість ОСОБА_6 виконати у повній мірі вирок суду, збереже його місце роботи, та надасть у повній мірі усвідомити протиправність свого діяння та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення у подальшому та у достатній мірі забезпечить належність його поведінки у майбутньому, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.

Згідно з вироком суду, до суду надійшов обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК України, з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту також додані: письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника ОСОБА_11 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні; ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні; матеріали досудового розслідування, в тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Встановлено, що ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, 25 листопада 2022 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, знаходячись по вул. Скворцова в Заводському районі міста Запоріжжя, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого на землі, 5 зіп-пакетів з кристалічною речовиною білого кольору, яка згідно з висновком експерта № СЕ-19/108-22/14310-НЗПРАП від 15 грудня 2022 року, є психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетамін, маси якого в перерахунку на основу склали 0,0975 г, 0,0336 г, 0,0317 г, 0,0490 г, 0,0378 г, загальною масою 0,2496 г та який у подальшому незаконно зберігав при собі у задній правій кишені джинсових брюк, без мети збуту для власного вживання до моменту вилучення працівниками поліції під час проведення огляду місця події 25 листопада 2022 року о 18 годині 35 хвилин, неподалік буд. АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України, а саме, незаконне придбання, зберігання психотропних засобів без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону в цілому відповідає.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропних засобів без мети збуту.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, не працює, неодружений, має постійне місце проживання, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, під наглядом лікаря-психіатра не знаходиться, неповнолітніх дітей не має.

Обставинами, які пом`якшують покарання, передбачені статтею 66 КК України і встановлені органом досудового розслідування, суд визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачені статтею 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги обставини, про які зазначає захисник в апеляційній скарзі, а саме те, що обвинувачений перебуває на обліку у Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради та отримує компенсацію за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі свого батька ОСОБА_10 , 1958 р.н., який не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися.

Крім того, зі слів обвинуваченого, він здійснює догляд і за своєю бабусею ОСОБА_9 , 1937 р.н., яка потребує постійного догляду.

В матеріалах провадження містяться документи, що підтверджують наявність у останньої певного захворювання.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, є достатньою підставою для призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі на мінімальний строк, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням на строк, вказаний в оскаржуваному вироку.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Тобто, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України.

Достатніх підстав для призначення ОСОБА_10 покарання у виді штрафу, як про це просить сторона захисту, колегія суддів не убачає, з огляду на характер та фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а також відомості про особу останнього, зокрема те, що прокурором доведено, що обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, як до, так і після ухвалення щодо нього оскаржуваного вироку (за ч.ч.1,3 ст.130, ч.ч.3,5 ст.126, ч.1 ст.44 КУпАП). Історія вчинених ОСОБА_9 адміністративних правопорушень свідчить про те, що накладенні на нього адміністративні стягнення у виді штрафів у значних розмірах не сприяли його перевихованню у дусі точного і неухильного додержання законів України, тощо, та запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись ст.ст.404- 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 05 січня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, змінити в частині призначеного останньому покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо їй буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4