ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/191/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1571/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 травня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001026 від 01.11.2023, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 травня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Панютине, місто Лозова, Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, невійськовозобов`язаного, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше був судимим:

-12.06.1998 Лозівським міським судом Харківської області за частиною 2 статті 140, частиною 1 статті 145 КК України, до позбавлення волі на строк 2 роки, з конфіскацією майна; 21.01.1999 звільнений умовно достроково, не відбутий строк 5 місяців 21 день;

-19.03.2014 Лозівським міським судом Харківської області за частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 263, частиною 1 статті 309, частиною 2 статті 309 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років, із застосуванням статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

-28.04.2016 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за частиною 1 статті 317, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 15 частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 187 КК України, до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

- 10.01.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за частиною 2 статті 185 КК України, до позбавлення волі на строк 1 рік, із застосуванням статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 03.10.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за частиною 2 статті 186 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, 04.08.2023 року звільнений по відбуттю строку,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, з призначенням йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу залишено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обчислений з дня затримання обвинуваченого, а саме з 28.112023 року.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що приблизно 20.09.2023 року, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 знаходились у квартирі за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої.

В ході розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_7 побачив в кімнаті на столі мобільний телефон марки «ZTE Blade A51», який належав ОСОБА_9 , після чого, у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме: вищевказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 діючи умисно, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан та термін дії його продовжено, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, повторно, з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, пересвідчився, що ОСОБА_9 за його діями не спостерігає, зайшов до кімнати вищевказаної квартири, звідки таємно викрав вказаний мобільний телефон марки «ZTE Blade A51» вартістю 2 008 гривень 80 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадений мобільний телефон з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 , майнову шкоду на суму 2 008 гривень 80 копійок.

Не погодившись з зазначеним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з частини 4 статті 185 КК України на статтю 193 КК України, призначивши ОСОБА_7 найменш сувору міру покарання відповідно до санкції статті 193 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує на те, що ОСОБА_7 частково визнав вину у вчиненому злочині, вказав на те, що він знайшов телефон в свої квартирі, та з огляду на те, що в його квартирі перебуває багато знайомих він не знав кому належить телефон і привласнив його, умислу на крадіжку телефона у нього не було.

15 серпня 2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким крадіжки на суму до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3028 гривень, віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подане клопотання та просили закрити кримінальне провадження на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, думку прокурора, який не заперечував проти закриття кримінального провадження, дослідивши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 20 вересня 2023 року. Діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 2 008 гривень 80 копійок.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1 342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, становив 2 684 грн (1342*2 = 2 684).

Як вбачається з вироку суду, діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 2 008 гривень 80 копійок.

Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна становила 2 008 гривень 80 копійок, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2 684 грн, суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.05.2024 скасуванню, а кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України - закриттю, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Крім того, як вбачається з вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.05.2024 обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. З огляду на те, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України - закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: