ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2156/24

22 листопада 2024 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000435 від 14.07.2023 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мелесівка Золотоніського р-ну Черкаської обл., громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , який відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 96 о/с від 13.04.2023 призначений на посаду слідчого слідчого відділу Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, упродовж травня-липня 2023 року, перебуваючи у невстановленому місці, самостійно та з допомогою невстановлених осіб, які не були обізнані у його протиправні наміри, опублікував у месенджері «Телеграм», оголошення у вигляді тексту та відеозаписів про збір на власну банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» за номером НОМЕР_1 грошових коштів для, начебто, допомоги у покритті витрат на лікування від онкологічної хвороби свого батька ОСОБА_7 , який насправді таке лікування не проходив, долучивши до них зображення підроблених медичних документів на ім`я останнього з клінічної лікарні «Феофанія» Державного управління справами та клініки ТОВ «Дніпро-Медікал», після чого, будучи таким чином введеними в оману, ряд осіб перерахували на вказаний рахунок грошові кошти, якими ОСОБА_6 протиправно заволодів та розпорядився на власний розсуд.

ОСОБА_6 , реалізуючи вказаний протиправний умисел, направлений на заволодінням чужим майном грошовими коштами, шляхом обману, 13.05.2023 близько 11:40 год., перебуваючи у невстановленому місці, отримав від свого знайомого ОСОБА_8 , який бачив вище зазначені публікації і був введений в оману щодо необхідності допомоги у начебто покритті витрат на лікування ОСОБА_9 та не розумів дійсних намірів ОСОБА_6 , грошові кошти в розмірі 1000 грн. на свою банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , що переведені ОСОБА_8 з його банківської карти з номером НОМЕР_2 через додаток «Приват24», якими ОСОБА_6 протиправно заволодів та розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_6 , реалізуючи вказаний протиправний умисел, направлений на заволодінням чужим майном грошовими коштами, шляхом обману, 17.06.2023 близько 14:10 год., перебуваючи у невстановленому місці, у телефонній розмові зі своїм знайомим ОСОБА_10 , який бачив вище зазначені публікації, запевнив останнього у необхідності надання йому грошових коштів з метою, начебто, допомоги у покритті витрат на лікування свого батька, та висловив прохання перерахувати йому на вказану ним банківську карту 2000 грн., після чого ОСОБА_10 , будучи введеним в оману та не розуміючи дійсних намірів ОСОБА_6 , зі своєї банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» з номером НОМЕР_3 через додаток «Приват24» здійснив поповнення карти НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , на суму 2000 грн., якими останній протиправно заволодів та розпорядився на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи, що отримані 13.05.2023 о 11:40 год. від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1000 грн., шляхом переведення ОСОБА_8 з його банківської карти з номером НОМЕР_2 через додаток «Приват24» на банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , а також отримані 17.06.2023 о 14:10 год. від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 2000 грн., шляхом переведення ОСОБА_10 з його банківської карти з номером НОМЕР_3 через додаток «Приват24» на банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , набув право власності на зазначені кошти, на загальну суму 3000 грн. та здійснював володіння ними.

Після чого, ОСОБА_6 в подальшому розпорядився набутими грошовими коштами, використовуючи їх у період з 13.05.2023 по невстановлену у ході досудового слідства дату, шляхом здійснення фінансових операцій у безготівковій формі та через зміну форми такого майна переведення в готівку при знятті з карткового рахунку, достовірно знаючи, що до вказаних операцій частково увійшли кошти в сумі 3000 грн., отримані злочинним шляхом.

У такий спосіб ОСОБА_6 вчинив легалізацію майна, прямо повністю одержаного злочинними шляхом на суму 3000 грн..

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованих йому діяннях визнав в повному обсязі при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінальних правопорушень, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує, щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати, він зрозумів всю протиправність своєї поведінки.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень і приходить до висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), та за ч. 1 ст. 209 КК України, як набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійсненні фінансової операції, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо повністю одержано злочинним шляхом.

У судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєні кримінальні правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство); набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійсненні фінансової операції, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо повністю одержано злочинним шляхом.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України бере до уваги ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, дані, які характеризують його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок та тяжкий злочин, має постійне місце проживання, психічних розладів та наркотичної залежності не має.

Разом із тим, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе врахувати у якості обставин, що пом`якшують його покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи винного, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, думки прокурора, який вважає можливим виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання в межах санкцій: ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк два роки та ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк один рік, з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, яка передбачає поглинення менш сурового покарання більш суворим, призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк 1 рік, з конфіскацією майна.

Окрім цього, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно ст.54 КК України, засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Враховуючи, що інкримінований ОСОБА_6 тяжкий злочин вчинено в статусі працівника правоохоронного органу Національної поліції України, він перебував у спеціальному званні «лейтенанта поліції» та обіймав посаду, пов`язану з виконанням функцій держави, суд вважає за доцільне застосувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання у відповідності до ст. 54 КК України.

Таке покарання, за глибоким переконанням суду, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде відповідати меті покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368,370,373,374,376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді двох років обмеження волі;

за ч. 1 ст. 209 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк один рік, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно обрати покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк один рік, з конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо ОСОБА_6 протягом іспитового строку один рік, не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст.54 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 позбавити спеціального звання «лейтенант поліції».

Речові докази: три аркуші паперу А4, на яких зображено знімки екрану мобільного телефону «Самсунг А51» з соціальної мережі «Фейсбук» зі спільноти «Золотоноша Live»; один аркуш паперу А4, на якому зображена копія службового посвідчення ОСОБА_6 ; CD-R «Verbatim 700 mb 52Х 80 min», на якому міститься відео-файл із назвою «001», - які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1