ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого (відеоконференція) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 червня 2024 року в кримінальному провадженні №0000898 від 11.03.2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, не працюючого, утриманців не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз судимого вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.02.2021 року за ч.2 ст.185, 71,72 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 червня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано обчислювати з дня його фактичного затримання, тобто з 30.11.2023 року.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

ЄУНСС: 727/789/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8

НП: 11-кп/822/291/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_6 повторно, 10.03.2023 року, приблизно о 14:00 - 14:20 год., в період введеного на території України воєнного стану, перебуваючи в громадському транспорті, в м.Чернівці, керуючись корисливим мотивом та метою особистого незаконного збагачення, таємно викрав із сумки ОСОБА_9 мобільний телефон «Iphone 14 Plus», вартістю 32 794 грн 70 коп., чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

Він же, повторно, 21.04.2023 року, приблизно о 12:15 - 12:35 год., в період введеного на території України воєнного стану, перебуваючи в громадському транспорті, в м. Чернівці керуючись корисливим мотивом та метою особистого незаконного збагачення, таємно викрав з кишені куртки ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Xiaomi», модель «Redmi9A», вартістю 2732 грн. 25 коп., чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Також ОСОБА_6 повторно , 02.10.2023 року, приблизно о 17:15 - 17:56 год., в період введеного на території України воєнного стану, перебуваючи в громадському транспорті, в м. Чернівці, керуючись корисливим мотивом та метою особистого незаконного збагачення, таємно викрав із рюкзака ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy А525F», вартістю 6 559 грн 30 коп. та грошові кошти в сумі 500 Євро та 50 злотих, які знаходилися у чохлі цього телефону, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 26 347 грн 86 коп.

На вказаний вирок надійшли апеляційній скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї не згідний із вироком районного суду, вважає що він був ухвалений на підставі незаконно здобутих доків, ґрунтується на припущеннях та суперечить вимогам КПК України.

Зазначає, що інкриміновані йому крадіжки не вчиняв, зі свідками та потерпілими ніяких стосунків не мав.

Стверджує, що потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні заявила, що вона не може точно стверджувати, що їхала в тролейбусі саме з ОСОБА_6 .

Вважає, що протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.03.2023 року був сфальсифікований, оскільки ознаки підозрюваного були написані іншим почерком, відповідно іншою особою.

Вказує, проведене за участі потерпілої ОСОБА_9 впізнання особи за фотознімками суперечить вимогам КПК України, оскільки впізнання слід було провести безпосереднього за його участі, а не за фотознімками.

Зазначає, що свідка ОСОБА_12 він не знає, послугами ломбарду по АДРЕСА_2 не користувався.

Стверджує, що добровільна видача телефону «Айфон 14» проводилась всупереч процесуального законодавства без присутності понятих.

Вважає помилковим посилання районного суду на покази свідка ОСОБА_13 , оскільки він є свідком і одночасно понятим в кримінальному провадженні.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні заявив, що сумнівається, що саме ОСОБА_6 викрав його майно.

Зазначає, що свідок ОСОБА_14 був спеціально залучений працівниками поліції, під час допиту вказаний свідок повідомив, що прізвище обвинуваченого дізнався від працівників поліції, а те що ОСОБА_6 вчиняє крадіжки він не говорив.

Стверджує, що протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 21.04.2023 року сфальсифікований, оскільки у графі №7 спочатку був поставлений прочерк, а пізніше внесено інформацію щодо особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказує, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 04 травня 2023 року є неналежним доказом, оскільки під час судового засідання потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що ця слідча дія проводилась без участі понятих, а зазначений у графі понятий ОСОБА_13 є свідком у цьому кримінальному провадженні.

Зазначає, що до закладення телефону до ломбарду по вул. Проспект Незалежності він відношення не має, на відеозаписах із ломбарду зображений не він, а невідома особа, при цьому ця особа вдягнута не в такий одяг як зазначав потерпілий ОСОБА_10 .

Звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долучено оригіналу відеозапису, дата його створення не відповідає реальному часу, немає протоколу про вилучення цих відеозаписів.

Вважає, що покази свідка ОСОБА_15 були досліджені на відеозаписі, клопотання про його виклик були проігноровані районним судом, чим порушено право на захист.

Зазначає, що в томі №1 аркуш справи 201 на який посилається суд першої інстанції відсутній.

Вказує, що свідок ОСОБА_16 , який був водієм тролейбуса, не впізнав його.

Стверджує, що свідок ОСОБА_17 надавав покази, які вказувались йому працівниками поліції.

Вважає, що відсутність безпосереднього допиту свідка ОСОБА_18 , який був працівником ломбарду, призвела до неповноти та необ`єктивності судового розгляду.

Зазначає, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 жовтня 2023 року є належним та недопустимим доказом, оскільки фотографії, які надавались для впізнання не були одного фону.

Вказує, що відеозапис на якому нібито він по вул. Університетській тримає телефон, який в подальшому був вилучений працівниками поліції, не відповідає дійсності та ґрунтується на припущеннях.

Просить оскаржуваний вирок скасувати, та постановити новий вирок, яким визнати його невинним.

Захисник ОСОБА_7 у поданій апеляцій скарзі не погоджується із оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що районний суд ухвалив обвинувальний вирок на підставі недопустимих доказів, при наявності підстав для виправдання та закриття провадження по справі, допустив неповноту судового розгляду.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б поза розумним сумнівом довели вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів.

Зазначає, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час судового розгляду не могли із точністю сказати, що саме ОСОБА_6 викрав у них майно, перед проведенням впізнання працівники поліції показували вказаним потерпілим фотографії ОСОБА_6 , а потерпілій ОСОБА_11 - відеозапис з камер спостереження.

Враховуючи вказане, вважає, що покази потерпілих лише підтверджують обставини вчинення в них крадіжок, однак не підтверджують вчинення цих крадіжок ОСОБА_6 .

Вказує на те, що наявні у справі протоколи про прийняття заяв про вчинення кримінальних правопорушень є неналежними та недопустимими доказами, остільки мають ознаки фальсифікації, записи в них зроблені декількома почерками, деякі графи заповнені поверх першочергових рисок-прочерків.

Зазначає, що наявні у матеріалах справи протоколи пред`явлення особи для впізнання є неналежними та недопустимими доказами, адже фото ОСОБА_6 були окремо пред`явлені особами, які здійснюють впізнання до початку слідчої дії.

Вважає, що всі наявні у матеріалах справи відеозаписи із камер спостереження є неналежними та недопустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які висновки портретних експертних досліджень, які б підвереджували, що на вказаних відеозаписах зображено саме ОСОБА_6 .

Вказує, що на відеозаписах зображені особи, які різко різняться між собою за статурою, одягом, манерою ходити та зовнішніми рисами обличчя.

Стверджує, що працівники поліції здійснювали втручання у вказані відеозаписи, оскільки час створення відеозаписів не відповідає часу їх реального запису.

Звертає увагу на фрагментованість відеозаписів та відсутність протоколів про їх вилучення, що робить їх недопустимими доказами.

Вказує на розбіжності у показах потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_16 щодо часу вчинення крадіжки.

Вважає сумнівними покази свідка ОСОБА_12 , який прийняв від незнайомої особи телефон, який не можливо було розблокувати, та в приміщенні ломбарду якого не велось відеоспостереження, як того вимагає закон.

Зазначає, що свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_14 перебували під впливом і тиском з боку працівників поліції, а тому їх свідчення не є належними та допустимими доказами.

Стверджує, що у ОСОБА_6 не підтверджено наявності одягу та головного убору, в яких одягнута особа яка зафіксована на відеозаписах.

Звертає увагу на те, що районним судом не було безпосередньо допитано всіх свідків, допущено неповноту судового розгляду через відмову у виклику свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 .

Зазначає, що районним судом не було надано належної юридичної оцінки ряду зібраних доказів, що є підставою для направлення справи на новий судовий розгляд.

Просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

На вказані апеляційні скарги надійшло заперечення прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_19 , в якій прокурор вважає подані апеляційні скарги безпідставними, а вирок районного суду законним і обґрунтованим.

Зазначає, що потерпіла ОСОБА_9 в залі суду вказала саме на ОСОБА_6 , як на особу яка стояла позаду неї в тролейбусі та здавалася їй підозрілою.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_10 зазнав, що жодного тиску на нього не було, він самостійно написав заяву в поліцію та впізнав особу, яка здалась йому підозрілою.

Стверджує, що потерпіла ОСОБА_11 в районному суді вказала, що майно викрав в неї саме обвинувачений ОСОБА_6 , якого вона впізнала ще на досудовому розслідуванні.

Зазначає, що фальсифікація в протоколах про прийняття заяви про кримінальне правопорушення є лише припущенням сторони захисту, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи заявлено не було.

Вказує, що протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками із потерпілими відповідають вимогам ст.ст. 228,231 КПК України, а твердження апелянтів про те, що потерпілим спочатку показували фото ОСОБА_6 , а після цього проводили впізнання - є безпідставними.

Стверджує, що долучені до матеріалів справи відеозаписи є оригіналами доказів у відповідності до правової позиції викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року справа №554/5090/16-к.

Вважає, що на долучених відеозаписах чітко видно саме ОСОБА_6 , а тому доводи захисту про те, що на відеозаписах не він, є безпідставними.

Зазначає, що відеозаписи були отримані уповноваженою на те посадовою особу органу досудового розслідування з дотримання вимог КПК України, у справі наявні постанови слідчого при зняття технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки та протоколи огляду цих відеозаписів із постановами про їх визнання речовими доказами.

Звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 давали покази під присягою, їх покази узгоджуються із іншими доказами, а тому посилання апелянтів на тиск на свідків працівниками поліції є безпідставним.

Просить подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, яка виклала суть вироку, доводи апеляційних скарг та заперечення на них, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, надавши учасникам кримінального провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що передбачає його оцінку відповідності нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що даних вимог закону районним судом було дотримано.

В поданій захисником ОСОБА_7 апеляційній скарзі він просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Підстави для направлення призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції визначені ст. 415 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Вищевказані підстави під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено, не наведено підтвердження наявності таких підстав і в апеляційних скаргах.

По суті вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в цій частині є такими, що не узгоджуються з вимогами кримінально-процесуального закону.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Безпосередньо дослідженні районним судом докази дали можливість встановити суду належним чином фактичні обставини даного кримінального провадження і прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 за інкримінованими епізодами злочинної діяльності.

Під час судового розгляду районним судом було належним чином надано можливість реалізувати свої процесуальні права, як стороні обвинувачення так і стороні захисту, при цьому неможливість безпосереднього дослідження доказів суд належним чином мотивував, та обґрунтував свій вирок ретельно дослідженими доказами доведеності вини, яких було достатньо для цього.

Районним судом під час розгляду даного кримінального провадження встановлено наявність беззаперечних доказів доведеності вини ОСОБА_6 по трьох епізодах злочинної діяльності.

Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту про необхідність допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , які не були допитані районним судом є безпідставними, оскільки наявні докази повністю доводять вину ОСОБА_6 , є достатні підстави прийти до безсумнівного висновку про доведеність його вини.

Як було вірно встановлено районним судом ОСОБА_6 вчинив три епізоди крадіжок, а саме 10.03.2023 року у потерпілої ОСОБА_9 , 21.04.2023 року у потерпілого ОСОБА_10 та 02.10.2023 року у потерпілої ОСОБА_11

Вина ОСОБА_6 по епізоду крадіжки від 10.03.2023 року підтверджується показами потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_12 , протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол пред`явлення для впізнання із потерпілою ОСОБА_9 , протоколом добровільної видачі, протоком пред`явлення для впізнання із свідком ОСОБА_13 .

Так, потерпіла ОСОБА_9 показала, що 10.09.2023 року вона їхала у тролейбусі АДРЕСА_3 разом з обвинуваченим, який стояв позаду - впритул до неї та одразу здався їй підозрілим на вигляд поряд з іншими пасажирами, а тому вона впевнено описала та впізнала його особу під час досудового слідства та на даний час також може достеменно стверджувати суду, що це був саме ОСОБА_6 .

Покази потерпілої ОСОБА_20 підтверджуються змістом протоколу прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 10.03.2023 року, та протоколом пред`явлення для впізнання від 13.03.2023 року згідно якого потерпіла впізнала ОСОБА_6 (т.1 а.с. 16, 28).

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він працює в ломбарді АДРЕСА_4 . Обвинуваченого знає, оскільки бачив його кілька разів раніше. В один з днів березня 2023 року той зайшов до ломбарду, щоб забрати раніше закладений ним мобільний телефон «Ксіомі» та запропонував при цьому, оскільки він на даний час коштів не має, залишити, як гарантію оплати за свій, мобільний телефон марки «Айфон 14 Плюс» білого кольору. Він погодився, але в подальшому цей телефон у нього вилучили працівники поліції, оскільки він був викрадений ОСОБА_6 у іншої особи.

Покази свідка ОСОБА_12 підтверджуються протоколом добровільної видачі від 12.03.2023 року, згідно якого ОСОБА_12 видав мобільний телефон, який був викрадений у потерпілої ОСОБА_9 , а також підтверджуються протоколом пред`явлення для впізнання від 15.03.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнав на фото № 3 обвинуваченого як особу, що 10.03.2023 року здала мобільний телефон марки «Айфон 14» ( т.1 а.с. 49-53, 61-63).

Причетність ОСОБА_6 до інкримінованих подій додатково підтверджується протоколом пред`явлення для впізнання від 28.03.2023 проведеного із свідком ОСОБА_13 , який на фото № 2 впізнав ОСОБА_6 , з яким їхав у тролейбусі № 5 10.03.2023 року та який дивно себе поводив і стояв поруч із жінкою, у якої, як потім з`ясувалось, викрали мобільний телефон (т.1 а.с. 76).

Вина ОСОБА_6 по епізоду крадіжки від 21.04.2023 року підтверджується показами потерпілого ОСОБА_10 свідка ОСОБА_14 , протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол пред`явлення для впізнання із потерпілим ОСОБА_10 , інформацією з ПТ ломбарду «Заставно-кредитний дім», протокол пред`явлення для впізнання зі свідком ОСОБА_15 та відеозаписами із камер спостереження ломбарду «Заставно-кредитний дім».

Потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що 21.04.2023 року, приблизно в обідній час, розраховуючись за проїзд у тролейбусі № 5 в м. Чернівці через валідатор, він звернув увагу на чоловіка невисокого зросту, одягнутого в літній одяг. На наступній зупинці останній вийшов, після чого з`ясувалось, що у нього зник мобільний телефон марки Ксіомі Редмі 9А, чорного кольору в чорному чохлі. Надалі він заблокував картку цього телефону та заявив в поліцію про вчинення злочину.

Покази свідка ОСОБА_10 підтверджуються змістом протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.04.2023 року, та протоколу пред`явлення для впізнання від 04.05.2023 року згідно якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав на фото 1 ОСОБА_6 як особу, на яку він звернув увагу під час руху в громадському транспорті (т.1 а.с 95, 103).

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що знав обвинуваченого раніше, а тому може достовірно стверджувати, що в один із днів квітня 2023 року під час їх зустрічі саме останній, запропонувавши йому таким чином заробити , попросив здати на свій паспорт до ломбарду мобільний телефон, пояснивши при цьому, що сам не має необхідних документів. Він погодився, здав телефон, який дав йому ОСОБА_6 , до «Ломбарду-Скарбниці», розташованому по АДРЕСА_5 , за що обвинувачений заплатив йому 200 грн.

Покази свідка ОСОБА_14 підтверджуються інформацією з ПТ ломбард «Заставно-кредитний дім», згідно якої 21.04.2023 року ОСОБА_14 заклав до ломбарду мобільний телефон Ксіомі Редмі, який був викрадений у потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с. 116).

Перебування ОСОБА_6 у вказаному ломбарді підтверджується відеозаписами з камер спостереження ломбардного приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_5 , на якому зафіксовано перебування у ньому обвинуваченого та ОСОБА_14 (а.с. 120-130).

Вина ОСОБА_6 по епізоду крадіжки від 02.10.2023 року підтверджується показами потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол пред`явлення для впізнання із потерпілою ОСОБА_11 , відеозаписами із будинків по АДРЕСА_6 , та відеозаписом із ломбарду «Заставно-кредитний дім».

Допитана в суді потерпіла ОСОБА_11 показала, що 02.10.2023 року, приблизно о 17.10 год., вона їхала в тролейбусі №3 в м. Чернівці, під час чого у неї був викрадений мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy А525F» та грошові кошти в сумі 500 Євро та 50 злотих, які знаходилися у чохлі цього телефону. В подальшому працівниками поліції було встановлено, що її телефон заклали у ломбард по АДРЕСА_7 , звідки вона його і викупила за 6 тис. грн.

Покази потерпілої узгоджуються із даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.10.2023 року, при цьому відповідно до протоколу впізнання від 04.10.2023, проведеного із потерпілою ОСОБА_11 , остання чітко впізнала у ОСОБА_6 особу, яку бачила під час проїзду 02.10.2023 року в тролейбусі (т.1 а.с. 170, 185-186).

Факт перебування обвинуваченого ОСОБА_6 із потерпілою у вказаному нею тролейбусі додатково підтверджується відеозаписом із закладу Стумарі (Головна, 128) від 02.10.2023 року, на якому зафіксовано як в АДРЕСА_6 , о 16 год 56 із тролейбуса виходить ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_11 , яка виходить з цього ж тролейбусу шукаючи при цьому щось у своєму рюкзаку (т.1 а.с. 200).

Допитаний в суді свідок ОСОБА_17 показав, що обвинувачений підійшов до нього на вулиці та запропонував заробити, а саме: закласти мобільний телефон у ломбард, оскільки в нього немає для цього своїх документів. Надалі вони разом пішли до ломбарду біля кінотеатру «Чернівці», в якому ОСОБА_6 заплатив йому після того, як заклали телефон, 200 грн. Він не знав, що цей телефон був викрадений, оскільки обвинувачений повідомив, що він належить йому.

Покази свідка ОСОБА_17 підтверджуються відеозаписами із камер спостереження ломбарду «Заставно-Кредитний дім, розташованого за адресою АДРЕСА_7 від 04.10.2023 року, на яких зафіксовано як до цього приміщення заходить ОСОБА_6 та в подальшому на відеозаписі з цього ломбарду зафіксовано двох осіб, однією з яких є обвинувачений ОСОБА_6 , а іншою ОСОБА_17 та видно, що ОСОБА_6 тримає в руках мобільний телефон, який у подальшому було вилучено працівниками поліції та який належить потерпілій ОСОБА_11 (т.1 а.с. 234, 253).

Допитана у суді свідок ОСОБА_21 показала суду, що 03.10.2023 року вона знайшла біля дитячого садочку №47 різнокольоровий чохол від мобільного телефону, який віддала працівникам поліції відповідно до протоколу добровільної видачі 05.10.2023 року.

Вказаний чохол згідно відеозаписів із камер спостереження за адресою: АДРЕСА_8 ( біля дитячого садочку №47 «Колосок»), був викинутий обвинуваченим ОСОБА_6 (т.1 а.с 222).

Вказаний чохол є ідентичний тому, фото якого надала потерпіла.

Вищевказані докази по кожному із епізодів, є належними та допустимими, у своїй сукупності із врахуванням показів потерпілих та свідків свідчать про обґрунтованість висновку районного суду, щодо вчинення ОСОБА_6 трьох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Апеляційним судом було ретельно перевірено доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 та встановлено наступне.

Твердження апелянтів щодо поверхневого розгляду справи районним судом є безпідставним, оскільки районний суд здійснив ретельну перевірку всіх обставин справи, безпосередньо заслухав покази потерпілих та свідків та дослідів письмові докази по справі.

Всупереч довід апелянтів потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 впізнали обвинуваченого ОСОБА_6 та вказували на нього як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду.

Посилання апелянтів на недопустимість як доказів протоколів прийняття заяв про кримінальні правопорушення нічим не підтвердженні, потерпілі вказували що ці заяви були ними підписані власноруч.

Доводи ОСОБА_6 про те, що свідка ОСОБА_12 він не знає, послугами ломбарду по АДРЕСА_2 не користувався, є безпідставними та спростовуються показами свідка ОСОБА_12 та відеозаписами із ломбарду по АДРЕСА_2 , які узгоджуються між собою.

Посилання апелянтів на те, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 давали покази під тиском працівників поліції нічим не підтверджені, вказані свідки були попереджені про кримінальну відповідальності, а тому суд не вбачає підстав для сумнівів в їх достовірності.

Доводи апелянтів щодо порушення права на захист у зв`язку не допитом свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 є безпідставними.

Районний суд вжив усіх передбачених кримінальним процесуальним законом заходів щодо забезпечення прибуття цих свідків в судове засідання та визнав їх допит неможливим з поважних причин.

При цьому слід зауважити, що покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 не мають визначального значення у даному кримінальному провадженні.

Твердження апелянтів про те, що потерпілим перед проведення впізнання надавали фото чи відео з ОСОБА_6 є безпідставним та нічим не підтвердженим.

Апеляційним судом було перевірено доводи апелянтів щодо допустимості як доказу протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та встановлено, що вони відповідають вимогам ст. 228 КПК України, а тому є належними та допустимими доказами.

Перевіряючи доводи апелянтів щодо недопустимості як доказів наявних у матеріалах справи відеозаписів, колегією суддів встановлено, що вищевказані відеозаписи були отримані уповноваженою на те посадовою особою органу досудового розслідування, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є такими, що підтверджують існування обставин, які мають значення для даного кримінального провадження.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 щодо допущених досудовим розслідуванням та судом першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження не встановлено процесуальних порушень при збиранні, дослідженні чи оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України та правильності кваліфікації його дій.

Перевіряючи вирок районного суду в частині призначеного покарання, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог дотримався повністю.

Районним судом було належним чином враховано тяжкість вчинених злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжкими.

Також враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, інкриміновані йому кримінальні правопорушення скоїв під час непогашеної судимості, з 1997 року зареєстрований в ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» з діагнозом: зловживання опіоідами зі шкодою для здоров`я».

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, апеляційний суд погоджується із призначеним районним судом покаранням у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_3

[підпис] ОСОБА_2

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П. , підпис) (ПІБ)

23.09.2024 року

(дата засвідчення копії)