ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3272/23
Провадження №1-кс/477/1037/24
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

12 листопада 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000620 від 08 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2024 року до слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області на дійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на повідомлення про підозру, у якій просив скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 13 серпня 2024 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000620 від 08 листопада 2023 року.

В обґрунтування скарги вказує, що в межах кримінального провадження №0000620 від 08 листопада 2023 року, досудове розслідування якого здійснюється Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 13 серпня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України.

Скаржник вважає, що органом досудового розслідування під час здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_6 було допущено низку процесуальних порушень, що є підставою для скасування такої підозри.

На думку ОСОБА_3 , органом досудового розслідування допущені такі порушення: порушено право підозрюваної ОСОБА_6 на захист, зокрема повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 без залучення та участі захисника; відсутні ознаки кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 через наявність цивільно-правових відносин, про що свідчать численні судові рішення в цивільних справах, що є підставою для закриття кримінального провадження; оскільки кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000620, в якому ОСОБА_6 повідомлено про підозру, об`єднано з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0000564, останній необхідно повідомляти нову підозру, вже в об`єднаному провадженні; на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, про підозру у вчиненні якого вона повідомлена, не існувало складу такого правопорушення, зокрема частини п`ятої статті 190 КК України; строки досудового розслідування на момент повідомлення про підозру вже закінчилися.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав подану скаргу та просив її задовольнити посилаючись на обставини, викладені у скарзі.

Прокурор ОСОБА_4 та слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість та надуманість.

В підтвердження своїх заперечень, прокурор ОСОБА_4 вказував на дотримання норм процесуального права під час вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 , зокрема, зазначаючи про відсутність обов`язкової участі захисника під час вручення повідомлення про підозру, окрім випадків затримання особи. Додав, що норми КПК України не містять застережень щодо висунення нової підозри у разі об`єднання кримінальних проваджень. Також зазначив, що строки досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні не закінчилися, оскільки на вказане провадження розповсюджувалися приписи частини восьмої статті 615 КПК України, яка станом на сьогодні виключена, оскільки з 01 січня 2024 року також виключені норми частини другої та третьою статті 219 КПК України.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши матеріали судової справи, слідчий суддя встановив наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000620 від 08 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні (№0000620 від 08 листопада 2023 року) 13 серпня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України.

Разом з цим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000564 від 10 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 26 липня 2024 року визначено місцем проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження слідче управління ГУНП в Миколаївській області.

Постановою прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 16 вересня 2024 року матеріали кримінальних проваджень №0000564 від 10 червня 2020 року та №0000620 від 08 листопада 2023 року об`єднані в одне провадження, з автоматичним присвоєнням спільного номера № НОМЕР_1 . Проведення досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні доручено слідчому управлінню ГУНП в Миколаївській області.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_6 спільно з іншими невстановлені досудовим розслідуванням особами зі штучно створеними умовами, які унеможливили реалізацію законних прав ОСОБА_8 по договору іпотеки, щодо стягнення позики, шляхом обману заволоділи грошовими коштами в еквіваленті 1 047 458 доларів США ((1429750 доларів США (932 750+497 000) 382 292 долари США), чим спричинили потерпілому матеріальні збитки в особливо великих розмірах.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України.

Зокрема, порядок повідомлення про підозру передбачено приписами статті 278 КПК України, а випадки повідомлення про підозру та зміст повідомлення про підозру унормовані приписами статей 276 та 277 КПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19, системно аналізуючи норми глави 22 КПК України дійшла висновку що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з частиною першою статті 276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру. Потрібно також зауважити, що законодавство передбачає можливість (у разі необхідності) зміни волевиявлення щодо здійснення повідомлення про підозру у формі зміни раніше повідомленої або ж повідомлення нової підозри в порядку, визначеному статтею 279 КПК України;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених статтею 277 КПК України, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі статтею 278 КПК України. На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (частина третя статті 276 КПК України).

Отже, дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Порушення порядку повідомлення про підозру призводить до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у статті 2 КПК України, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить конкретного переліку підстав для скасування повідомлення про підозру.

Однак, з усталеної судової практики, яка сформована з урахуванням системного тлумачення глави 22 КПК України, вбачається можливість виокремлення таких підстав для скасування повідомлення про підозру, зокрема:

неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру;

порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру;

необґрунтованість підозри.

Як зазначено вище, в межах цього кримінального провадження 13 серпня 2024 року слідчим у кримінальному провадженні ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обман (шахрайства), вчиненому в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб.

Повідомлення про підозру складено 13 серпня 2024 року старшим слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 , погоджено прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 і вручено цього ж дня старшим слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 .

Ураховуючи таке, слідчий суддя дійшов висновку, що складення і вручення повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України вчинено належним суб`єктом.

Перевіряючи доводи скаржника щодо порушень норм КПК України щодо вручення повідомлення про підозру в частині права на захист, слідчий суддя зазначає таке.

Глава 22 КПК України не містить будь-яких застережень про необхідність залучення захисника при здійсненні повідомлення особі про підозру.

Вимога про обов`язкову участь захисника в кримінальному провадженні міститься в приписах статті 52 КПК України, згідно якої участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

У цьому випадку, як наголошено в статті 52 КПК України, участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Відповідно до частини першої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України:

повідомлено про підозру;

особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення;

особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Отже, норми КПК України визначають вказані вище три випадки набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Однак, особа набуває процесуального статусу підозрюваного лише за умови здійснення щодо неї усіх передбачених процесуальним законом процедур з дотриманням встановленого порядку їх вчинення, з урахуванням засад верховенства права та законності.

Як установлено в судовому засіданні, 13 серпня 2024 року належним суб`єктом складено та вручено ОСОБА_6 повідомлення про підозру за частиною п`ятою статті 190 КК України.

Саме з цього часу, ОСОБА_6 набула статусу підозрюваної.

Слідчий суддя наголошує, що ОСОБА_6 не була затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та не є особою, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, право на обов`язкову участь захисника в цьому кримінальному провадженні виникло після здійснення слідчим ОСОБА_5 повідомлення про підозру.

Крім того, КПК України не передбачає обов`язку і права слідчого залучати захисника до повідомлення особі про підозру, за виключенням затримання особи та складення повідомлення про підозру, однак його не вручено внаслідок невстановлення місцезнаходження особи.

З огляду на викладене слідчий суддя дійшов висновку, що у цьому кримінальному провадженні не було допущено порушень права ОСОБА_6 на захист, а тому відхиляє зазначені доводи захисника.

Будь-яких істотних порушень процесуального порядку вручення повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 190 КК України слідчим суддею не встановлено.

Щодо тверджень скаржника про необґрунтованість підозри, слідчий суддя зазначає наступне.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 13 серпня 2024 року містить, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Зі змісту повідомлення про підозру слідує, що в ньому логічно та послідовно викладені фактичні обставини можливого вчинення кримінального правопорушення.

Наявні матеріали кримінального провадження не спростовують того факту, що мали місце події, про які зазначено в повідомленні про підозру ОСОБА_6 від 13 серпня 2024 року.

Зібрані у кримінальному провадженні докази переконують слідчого суддю в тому, що в своїй сукупності та взаємозв`язку вони відповідають тому мінімальному рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», що закріплений в пункті 3 частини першої статті 276 КПК України та давали стороні обвинувачення підстави для підозри ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обман (шахрайства), вчиненому в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, тобто за частиною п`ятою статті 190 КК України.

На думку слідчого судді, зазначені в повідомленні про підозру обставини, які на цій стадії досудового розслідування переконують в обґрунтованості підозри, будуть предметом перевірки судом у сукупності з усіма зібраними по справі доказами під час судового розгляду кримінального провадження.

Слідчим суддею наголошується, що розглядаючи скаргу на повідомлення про підозру не оцінюються докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішуються ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу кримінального правопорушення вирішуються виключно за результатами розгляду кримінального провадження по суті, який може закінчуватися ухваленням вироку та не підлягають вирішенню на стадії досудового розслідування.

До цього ж, кримінальний процесуальний закон не обмежує сторону обвинувачення у праві, передбаченому приписами статті 338, 340 КПК України.

Зокрема, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа або взагалі якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він повинен відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Так само й суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, висновок про те, чи мають дії ОСОБА_6 , в яких вона підозрюється склад кримінального правопорушення і чи вірно такі дії кваліфіковані, в тому числі за частиною п`ятою статті 190 КК України, не може бути зробленим слідчим суддею на стадії досудового розслідування, оскільки указані питання перебувають поза межами тих питань, які вирішуються слідчим суддею в порядку судового контролю на цій стадії кримінального провадження.

Відповідно до рішень ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Такої ж послідовної позиції дотримується ЄСПЛ й в рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України», в якому Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, ступінь необхідності надання детальної відповіді на кожен аргумент сторін кримінального провадження повинен визначатися слідчим суддею з урахуванням конкретних обставин справи.

Слідчий суддя зауважує, що на викладені в скарзі аргументи, які визнані слідчим суддею вагомими, надані вмотивовані відповіді з урахуванням конкретних обставин справи.

Інші обставини, на які посилається захисник у скарзі, також не спростовують обставини, встановлені під час досудового розслідування, та відносяться до питань, які є предметом судового розгляду, а не судового контролю на стадії досудового розслідування суддею повноважним на розгляд справ з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому процесуальним законом (тобто слідчим суддею).

Серед іншого, слідчий суддя вважає неприйнятною позицію скаржника про обов`язок слідчого повідомити про нову підозру, з урахуванням об`єднання матеріалів кримінальних проваджень №0000564 від 10 червня 2020 року та №0000620 від 08 листопада 2023 року в одне провадження.

Аналізуючи приписи глави 22 КПК України у системному тлумаченні з приписами статті 217 КПК України, яка унормовує питання об`єднання та виділення матеріалів кримінального провадження, можна дійти висновку про відсутність прямої вказівки щодо необхідності повідомлення особі про нову підозру або про зміну раніше повідомленої підозри у разі об`єднання матеріалів кримінального провадження.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 07 червня 2022 року у справі №170/794/20, провадження №51-311км22, аналізуючи необхідність повідомлення особі про нову підозру або про зміну раніше повідомленої підозри лише за умови виділення матеріалів кримінального провадження в порядку статті 217 КПК України.

Так, у вказаній постанові ККС ВС дійшов висновку, що з огляду на положення статей 276, 278, 279 КПК України та з урахуванням того, що законодавцем не передбачено імперативної норми щодо необхідності повідомлення особі про нову підозру або про зміну раніше повідомленої підозри лише за умови виділення матеріалів кримінального провадження в порядку статті 217 КПК України, підстав для вручення нового повідомлення про підозру або зміну попередньої в межах виділеного кримінального провадження в органу досудового розслідування не було.

Крім цього, слідчий суддя зазначає, що само по собі об`єднання декількох кримінальних проваджень в одне провадження, не змінює зміст, форму, обсяг та наслідки кримінального провадження яке об`єднується з іншим кримінальним провадженням.

На думку слідчого судді, не ґрунтується на вимогах процесуального закону позиція скаржника про закінчення строку досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні на час повідомлення ОСОБА_6 13 серпня 2024 року про підозру, що є самостійною підставою для скасування повідомлення про підозру з огляду на таке.

Частина перша статті 5 КПК України визначає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Як установлено в судовому засіданні відомості про кримінальне провадження №0000564 внесені до ЄРДР 10 червня 2020 року.

У цьому кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру (повідомлено про підозру в кримінальному провадженні №0000620 від 08 листопада 2023 року, яке в подальшому об`єднано 16 вересня 2024 року в одне провадження).

Станом на день внесення відомостей до ЄРДР по кримінальному провадженню №0000564 діяла частина перша статті 219 КПК України щодо строків досудового розслідування, зокрема було передбачено, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить:

1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку;

2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості;

3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року у справі №757/65315/21-к (режим доступу - https://reyestr.court.gov.ua/Review/101847245) продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000564 від 10 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, на дванадцять місяців, тобто до 09 грудня 2022 року включно.

Разом з цим, згідно із Законом України від 15 березня 2022 року №2137-ІХ доповнено статтю 615 КПК України, згідно якої, у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підозру на дату введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України, строк від дати введення до дати скасування або закінчення відповідного стану або заходів не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 цього Кодексу.

Зазначені зміни набрали чинності з 22 березня 2022 року.

Указом Президента України «Про введення в України воєнного стану» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Як установлено слідчим суддею, на дату введення в Україні воєнного стану в кримінальному провадженні №0000564 від 10 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України жодній особі не повідомлено про підозру.

Отже, з огляду на приписи статті 5, частини восьмої статті 615 КПК України (в редакції від 15 березня 2022 року), у зв`язку із введення воєнного стану в Україні, в кримінальному провадженні №0000564 від 10 червня 2020 року строк від дати введення до дати скасування або закінчення відповідного стану або заходів не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 КПК України.

Крім цього, Законом України від 08 грудня 2023 року №3509-ІХ, який набрав чинності 01 січня 2024 року, частину першу статті 219 КПК України викладено в новій редакції, якою виключено норму щодо строків досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру.

Також, вказаним вище Законом виключено частину восьму статті 615 КПК України.

Днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше (частина сьома статті 217 КПК України).

Отже, як станом на день прийняття рішення прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 26 липня 2024 року про визначення підслідності кримінального провадження №0000564 від 10 червня 2020 року, прийняття рішення прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 від 16 вересня 2024 року про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень №0000564 від 10 червня 2020 року та №0000620 від 08 листопада 2023 року в одне провадження, з автоматичним присвоєнням спільного номера №0000564, так і відповідно, повідомлення ОСОБА_6 13 серпня 2024 року про підозру, строки досудового розслідування не закінчилися.

Таким чином, позиція скаржника про закінчення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000564 від 10 червня 2020 року саме 09 грудня 2022 року (встановлено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року) є неспроможною через імперативну дію частини восьмої статті 615 КПК України (в редакції від 15 березня 2022 року).

Ураховуючи викладене, у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000620 від 08 листопада 2023 року необхідно відмовити.

Керуючись статтями 303, 304, 306, 307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000620 від 08 листопада 2023 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 15 листопада 2024 року о 15.25 год.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9