УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3812/24

23 жовтня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, у залі суду в м.Костопіль клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000107 від 22 січня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно)

захисника ОСОБА_5 (дистанційно)

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження № 0000107 від 22.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України.

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_4 подав до суду клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану. Крім цього, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, якими обґрунтовується запропонований запобіжних захід, а саме : ризик переховуватись від суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 підтримав з підстав зазначених в клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечували проти задоволення клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою покликаючись на те, що останній виявляє бажання продовжувати військову службу та стати на захист незалежності України.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, керуючись ст. ст. 176-183 КПК України приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України суд за клопотанням учасника судового провадження має право обрати, змінити чи продовжити запобіжний захід забезпечення кримінального провадження. Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження кримінально-процесуальний кодекс України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються : під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду.

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, на переконання суду на день розгляду клопотання ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, а саме: повідомлення Рівненського ЗВ ВСП від 16.01.2024 за вих. № 810/232 про вчинення кримінального правопорушення; доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 за вих. № 6234 про факт самовільного залишення військової частини військовослужбовцем солдатом ОСОБА_3 ; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №350 від 08.12.2023 про самовільне залишення ОСОБА_3 військової частини; рапортом ТВО командира НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 М. Аджубея; актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 ; повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2024 за вих. № 663; показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від 22.02.2024; ОСОБА_9 від 15.02.2024; рапортом оперуповноваженого СКП ВП №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 15.02.2024, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Також суд вважає обґрунтованими наведені прокурором ризики.

Так суд рахує доведеним прокурором існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд погоджується з думкою прокурора, що обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово притягався до вчинення ряду адміністративних та кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, вчинив у подальшому особливо тяжкий злочин за обтяжуючих обставин, що свідчить про те, що ОСОБА_3 схильний продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній обґрунтовано обвинувачується, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, рахує, що встановлені обставини по справі унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`який захід забезпечення кримінального провадження, аніж запропонованого прокурором, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, або для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, в судовому засіданні не встановлено.

Тобто встановлені обставини виправдовують подальше утримання останнього під вартою.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також не вбачає можливості застосувати заставу, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261. 402-405. 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.176, 177, 178, 183, 193,194, 196,197, 315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області, громадянина України, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, військовослужбовця Збройних Сил України призваного під час загальної мобілізації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та на момент вчинення злочину перебував на посаді курсанта 3 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_3 , у званні солдат, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 21 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1