Справа №463/7647/24
Провадження №1-кс/463/6220/24
УХВАЛА

слідчого судді

03 вересня 2024 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області про закриття кримінального провадження,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого ВРЗЗКС СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 13.05.2019 про закриття кримінального провадження № 0003286 від 02 листопада 2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, просив скасувати зазначену постанову з мотивів та підстав викладених у скарзі.

Скаргу мотивує тим, що слідчим ВРЗЗКС СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження №0003286 від 02 листопада 2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 13.05.2019 слідчим ВРЗЗКС СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку. Вважає вказану постанову незаконною та безпідставною, тому просить її скасувати.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді для розгляду скарги від 14.08.2024 визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді від 14 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за скаргою та призначено скаргу до розгляду на 16 серпня 2024 року. Зобов`язано посадову особу Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області надіслати на адресу суду матеріали кримінального провадження № 0003286 від 02 листопада 2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 16 серпня 2024 року справу знято з розгляду та призначено у судове засідання на 20 серпня 2024 року. 20 серпня 2024 року розгляд справи відкладено на 26 серпня 2024 року у зяв`зку із не представленням матеріалів кримінального провадження. 26 сепня 2024 року розгляд справи відкладено на 29 серпня 2024 року у зяв`зку із повторним невиконанням ухвали слідчого судді. 29 серпня 2024 розгля справи відкладено у зяв`зку із неявкою сторін по справі на 03.09.2024.

В судовому засіданні ОСОБА_3 подану скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Представник органу досудового розслідування на розгляд скарги не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання, про причини неявки слідчого суддю не повідомлено, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Крім того, органом досудового розслідування не виконано вимоги слідчого судді про надання матеріалів кримінального провадження № 0003286 від 02 листопада 2013 року, про причини неможливості надати такі, слідчого суддю не повідомлено.

Заслухавши доводи скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається з матеріалів скарги в провадженні слідчого ВРЗЗКС СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження №0003286 від 02 листопада 2013 рокуза ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Постановою слідчого ВРЗЗКС СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 13.05.2019 вказане кримінальне провадження було закрито.

Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

В судове засідання дізнавач або інший представник органу досудового розслідування не з`явилися, про причини неявки не повідомили, матеріалів кримінального провадження № 0003286 від 02 листопада 2013 рокуна вимогу слідчої судді не надали, про причини неможливості надати такі для огляду в судовому засіданні не повідомили.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідча суддя вважав за необхідне з метою перевірки доводів заявника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям дізнавача під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова. Однак орган досудового розслідування проігнорував вимогу надати матеріали кримінального провадження для огляду.

Така процесуальна поведінка дізнавача та органу досудового розслідування в цілому, враховуючи принцип змагальності, свідчить, що дізнавач погоджується з доводами скаржника щодо неповноти та неправильності проведеного досудового розслідування, оскільки жодного заперечення на скаргу не подано, матеріалів кримінального провадження для огляду в судовому засіданні для спростування доводів заявників слідчим слідчому судді не надано.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на наведене, враховуючи обмежені строки розгляду скарги, слідча суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження від 13.05.2019 підлягає скасуванню.

Разом з тим діючий Кримінальний процесуальний кодекс України, як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 214 КПК України, якою визначений перелік відомостей, які вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не вимагає від заявника зазначати правову кваліфікацію вчиненого діяння чи статтю Кримінального кодексу України, яка передбачає відповідальність за нього. Незалежно від думки заявника про те, якою статтею Кримінального кодексу України передбачені ознаки того діяння, про яке він повідомляє, визначення попередньої правової кваліфікації та відповідної їй статті КК України є повноваженням (обов`язком) слідчого, прокурора, які вносять відомості до ЄРДР. Тобто слідчий, прокурор зобов`язані проаналізувати викладені в повідомленні про злочин фактичні обставини діяння та визначити попередньо, під ознаки якого злочину, передбаченого статтею Особливої частини КК України, таке діяння підпадає. Враховуючи наведене в цій частині скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідча суддя,

постановила:

скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області про закриття кримінального провадження, задовольнити частково.

Постанову слідчого ВРЗЗКС СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0003286 від 02 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, скасувати.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 30 хв. 05 вересня 2024 року.

Слідча суддя ОСОБА_1