Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/779/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2024 про продовження стосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вершино-Кам`янка Новгородківського району Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, із базовою загальною середньою освітою, безробітного, без утриманців, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-06.05.2010 вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік;

-12.07.2011 вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць;

-18.11.2015 вироком Новгородківського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

-11.02.2016 вироком Олександрійського міського суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 років 01 місяць, 21.08.2020 звільнений по відбуттю покарання;

-26.05.2021 вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, 30.06.2021 року звільнений по відбуттю покарання,

продовжено строк дії тримання під вартою на 60 днів до 15 грудня 2024 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Новгородківського районного суду Кіровоградської області перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України /ЄУН 393/633/21, кримінальне провадження № 0000425.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, судом першої інстанції, у порядку ст. 331 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 2-5 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченого впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, перешкоджати кримінальному правопорушенню, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які є умисними нетяжкими злочинами та кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який безробітний, не має міцних соціальних зв`язків, багаторазово судимий.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту, а саме обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати щодо нього інший, альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Вказує, що кримінальні правопорушення, що йому інкримінуються, належать до не тяжких, підлягають до пробаційного нагляду, а крім того за ч. 2 ст. 185 КК України має застосовуватись декриміналізація, що не тягне кримінальної відповідальності і карається штрафом.

Зазначає, що його вина у судовому засіданні не доведена. Прокурор не зміг довести його вину вже протягом чотирьох років.

Отже, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджуються доказами, а ризики, заявлені прокурором, передбачені ст. 177 КПК України, свого підтвердження не знайшли, доказами не підтверджені.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (обвинуваченого ОСОБА_7 і адвоката ОСОБА_8 ), які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції провадиться судове слідство у межах об`єднаного кримінального провадження № 0000425 від 06.12.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України, №0000008 від 11.01.2024 за ч. 1 ст. 125 КК України, № 0000542 від 12.08.2023 за ч. 1 ст. 122 КК України.

Згідно із пред`явленим обвинуваченням: ОСОБА_7 , 28.11.2021, гостюючи у ОСОБА_9 , умисно повторно вчинив крадіжку мобільного телефону «Xiaomi Redmi 4 GB Black» вартістю 3 397 гривень 79 копійок; 01.08.2023, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_10 , спричинив останньому на зупинці громадського транспорту умисні тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому нижньої щелепи; 10.01.2024, у ході виниклої на ґрунті неприязних відносин сварки із ОСОБА_11 , який є братом обвинуваченого, спричинив потерпілому легких тілесних ушкоджень у вигляді синця на нижній повіці правого ока, садна правої щоки.

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) , тобто, умисного корисливого нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке карається позбавленням волі на строк, також у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що є нетяжким злочином і карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років, у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Наразі у справі триває судове слідство.

Відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини, встановлені наданими матеріалами.

Обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, не одружений, без утриманців, безробітний, не має сталого джерела доходу до існування, не має достатньо міцних соціальних зв`язків.

Крім того, слід зауважити, обвинувачений ОСОБА_7 багаторазово (шість раз) судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, в тому числі тяжких, судимості не погашені й не зняті.

ОСОБА_7 , буду звільненим 30.06.2021 по відбуттю показання за попереднім вироком, вже у листопаді 2021 знову вчинив нове кримінальне правопорушення, а у подальшому ще два нових кримінальних правопорушення, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, соціюватись у суспільстві.

З матеріалів клопотання слідує, що ОСОБА_7 , у межах даного об`єднаного кримінального провадження не з`являвся за викликами до суду без поважних причин, чим допустив порушення належної процесуальної поведінки.

Відтак, зважаючи на зазначене, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

З огляду на кількість епізодів злочинного діяння, тяжкість інкримінованого злочину, враховуючи відсутність достатніх сталих і міцних соціальних зв`язків, обвинувачений ОСОБА_7 зможе переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, в тому числі спробувати виїхати на тимчасово непідконтрольні державі території.

Також є підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, зміни показань, відмови від надання показань, обвинувачений може впливати на потерпілого та/або свідків у кримінальному провадженні.

При цьому, зауважується, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, а отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Береться до уваги й наявність кримінальної історії минулого обвинуваченого ОСОБА_7 (зокрема вчинення умисних корисливих, в тому числі тяжких, кримінальних правопорушень), наразі відсутність сталого джерела доходу, заробітку або іншого законного джерела отримання коштів до існування, є підстави вважати, що існує високий ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення у разі застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу або не застосування запобіжного заходу.

Вказане сукупно свідчить про схильність обвинуваченого до протиправних вчинків, небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, соціалізації у суспільстві, неприйняття ним необхідності дотримання законослухняної поведінки, поваги до охоронюваних законом прав, в тому числі як от право законного володіння майном, а в цілому про соціальну небезпечність обвинуваченого.

Наразі, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи з приводу можливості застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, спростовуються наведеним вище.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Відтак, з огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2024 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 15 грудня 2024 року включно, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3