465/5895/24
1-кп/465/1056/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

23.10.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники:

прокурор: ОСОБА_3 ,

обвинувачені: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000683 від 01.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Оскільки термін перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою закінчується 24.10.2024, а судовий розгляд триває, прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області внесено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Крім того, ОСОБА_4 01.07.2024 затриманий працівниками поліції у порядку ст. 208 КПК України, з подальшим обранням йому 04.07.2024 слідчим суддею Франківського районного суду м.Львова запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 01.09.2024, з подальшим продовженням до 24.10.2024. Його провина, на думку сторони обвинувачення, підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами, на даний час ризики, враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу продовжують існувати, їм не можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Зокрема, існує ризик переховування від суду, оскільки злочин, який інкримінується йому, є тяжким і у разі визнання ОСОБА_4 винуватим у його вчиненні можливе призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для переховування обвинуваченого від суду.

Також обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитувалися. Між тим ризик впливу на потерпілого ОСОБА_8 відпав, однак лише із тих вагомих підстав, що сам потерпілий після вчинення відносно нього указаного кримінального правопорушення, повернувся до виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, брав участь у військових діях щодо захисту територіальної цілісності України, пов`язаної з військовою агресією з боку російської федерації, проте 10.08.2024 зник безвісти, знаходячись поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 .

Крім цього, оскільки обвинувачений не має офіційних доходів, то сторона обвинувачення вважає наявним ризик повторного вчинення злочинів проти власності, оскільки ОСОБА_4 систематично, починаючи з 2011 року притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності.

Зважаючи на викладене, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків як обвинуваченого, щодо нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, з визначенням розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зважаючи на особу підозрюваного, запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, просив щоб суд йому повірив у тому, що він не буде переховуватися від суду, просив врахувати наявність дружини та двох дітей.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого, зазначивши про те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, тому ризик впливу на свідків відпав, просила застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_5 відмовився висловлюватись щодо поданого клопотання, а його захисник ОСОБА_7 підтримав захисника ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити, виходячи з таких мотивів.

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 04.07.2024 ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000683 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 01.09.2024 року включно, а у подальшому його продовжено до 24.10.2024.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно із ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 04.07.2024 (справа № 465/5392/24, провадження 1-кс/465/1165/24) та підтверджені ухвалою суду від 26.08.2024 продовжують існувати.

Суд бере до уваги те, що інкримінований ОСОБА_4 злочин є тяжким злочином та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення. Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у п.80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, заява №33977/96 від 26/07/2001), а також п. 36 рішення у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) ЄСПЛ нагадав, що «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину». В обидвох рішеннях ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року).

Втім у зазначеному кримінальному провадженні справу лише призначено до судового розгляду, саме кримінальне провадження розпочато лише 01.07.2024, тоді ж ОСОБА_4 затриманий працівниками поліції у порядку ст. 208 КПК України. Клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається вдруге, судові засідання призначалися неодноразово та у пріоритетному порядку, порівняно із іншими справами, саме з урахування того, що особи тримаються під вартою.

Також суд враховує, що для небезпеки переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення має значення не лише суворість можливого покарання, але й характер обвинуваченого, його кошти, зв`язки з державою. У зв`язку із цим суд бере до уваги відсутність офіційних засобів до існування, що істотно посилює зазначені ризики, ураховуючи систематичність та довготривалість (починаючи з 2011 року) вчинення саме злочинів проти власності.

Разом із цим, суд не погоджується із доводами щодо наявності у нього міцних соціальних зв`язків, спроможних запобігти заявленим прокурором ризикам. Захисником раніше на їх підтвердження надавалися копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 з 10.02.2009 по час надання довідки (30.06.2021). Суд уже надавав їм оцінку, зазначивши про те, що наявність дітей від фактичного шлюбу не запобігло вчиненню останнього кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, за що ОСОБА_4 було засуджено 09.02.2022. Так само ніяким чином не зменшує заявлені прокурором ризики факт наявності у ОСОБА_4 зареєстрованого з 10.02.2009 року місця проживання, оскільки за цей час відносно нього постановлено низку вироків, якими його засуджено за вчинення злочинів проти власності. Нових доводів захисником та обвинуваченим не наведено.

Також суд ставиться критично до доводів захисника про повне визнання ОСОБА_4 своєї вини, що, на думку захисника виключає ризик впливу на свідків. Указане твердження є суперечливим, оскільки ОСОБА_4 указувалось про визнання вини лише під час продовження йому запобіжного заходу у судовому засіданні 24.09.2024 під час висловлювання щодо поданого клопотання. Однак, його допит в судовому засіданні ще не здійснювався, а під час виконання вимог ч. 1 ст. 348 КПК України він зазначив про те, що бажає давати показання, визнає себе винним частково.

Тож суд враховує реальним ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитувалися. При цьому, суд враховує те, що у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 уже проявляв таку поведінку, яка може вказувати на схильність ОСОБА_4 впливати на дії, рішення і поведінку інших осіб, викликаючи почуття жалості до себе, та знаходження спільних рис із співрозмовником, з метою покращення свого становища. Наприклад, з досліджуваного у судовому засіданні відеозапису пред`явлення особи для впізнання від 02.07.2024, після впізнання ОСОБА_8 ОСОБА_4 як особу, яка 01.07.2024, близько 10:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито заволоділа належним йому майном, ОСОБА_4 сказав, що хоче попросити вибачення у потерпілого, щоб його суворо не карали, оскільки у нього двоє дітей і він хоче вийти на волю, обіцяючи потерпілому, що він також піде воювати (а.с. 117-120). Між тим, бажання ОСОБА_4 стати на захист Вітчизни виявилися голослівними, оскільки ним досі не вжито жодних дій для досягнення такої мети.

Між тим ризик впливу на потерпілого ОСОБА_8 відпав, однак лише із тих вагомих підстав, що сам потерпілий після вчинення відносно нього указаного кримінального правопорушення, повернувся до виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, брав участь у військових діях щодо захисту територіальної цілісності України, пов`язаної з військовою агресією з боку російської федерації, проте 10.08.2024 зник безвісти, знаходячись поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з наявністю обґрунтованої підозри, яка стала підставою для звернення до суду з обвинувальним актом та наявністю заявлених ризиків, які стали підставою для звернення із клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 176, 177, 178, 182, 183, 196 197, 331 КПК України, суд,-.

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Новокрасне, Арбузинського району, Миколаївської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, терміном на 60 днів, тобто до 21 грудня 2024 року включно, на умовах, визначених в ухвалі Франківського районного суду м.Львова від 04.07.2024 в частині визначення розміру застави та виконання обов`язків, відповідно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали для виконання направити адміністрації ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_4 та його захиснику.

Повний текст ухвали складено 24.10.2024.

Суддя: ОСОБА_1