печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0000496 від 03.04.2024 - старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000496 від 03.04.2024 - старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити. Розгляд справи просив здійснювати без виклику власників майна.

Зважаючи на позицію органу досудового розслідування, слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд клопотання без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000496 від 03.04.2024 за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому в особливо великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує наступне.

У ході досудового розслідування встановлено, що у точно не встановлений слідством час та у точно не встановленому слідством місці, але не пізніше березня 2024 року у громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник злочинний умисел на спільне шахрайське заволодіння грошовими коштами громадян з метою особистого збагачення.

Крім того встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, відповідно до попередньо розробленого плану, реалізуючи спільний умисел на шахрайське заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , одержавши 11.06.2024 о 15 год. 17 хв від ОСОБА_7 у приміщенні «Pesto Cafe» за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 5000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 11.06.2024 складає 202 123 гривень та одержавши 10.07.2024 о 13 год. 00 хв. від ОСОБА_7 у приміщенні «Pesto Cafe» за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 200 доларів США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 10.07.2024 становило 8 153,24 гривень України та несправжні імітаційні засоби, що імітують грошові кошти у розмірі 24 800 доларів США, виконали усі заплановані ними дії, які вважав повністю достатніми та необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме шахрайського заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 в сумі 30 000 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 10.07.2024 складає 1 222 986 гривень та відповідно до примітки 4 до ст. 185 КК України є особливо великим розміром, однак кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку із тим, що частина грошових коштів, як останній отримав від ОСОБА_7 , а саме грошові кошти в сумі 24 800 доларів США є не справжніми, імітаційними (використанні для документування протиправної діяльності).

10.07.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

10.07.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

10.07.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

10.07.2024 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України.

У ході особистого обшуку ОСОБА_6 , проведеного у ході затримання 10.07.2024 виявлено та вилучено:

мобільний телефон «HUAWEI P40», моделі ART-L 29 IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-карти мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_3 , та карткою мобільного оператору «ВФ Водафон» НОМЕР_4 ;

грошові кошти в сумі 2200 грн в кількості 11 банкнот номіналом по 200 грн;

квитанції щодо перерахування грошових коштів 5 шт за №19914-14, № 19914-16 , № 19914-15 , № 19914-16 , № ФЧ .

Вищевказані вилучені у ході особистого обшуку ОСОБА_6 речі та документи мають доказове значення для розслідування кримінального провадження № 0000496 та свідчить про вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вказані речі та документи 11.07.2024 визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000496.

Слідчий зазначає, що враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження, є підстави у зв`язку з якими потрібно здійснити накладення арешту на майно, вилучене у ході особистого обшуку ОСОБА_6 .

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положенням до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкцією ч. 5 ст. 190 КК України, передбачено додаткове покарання конфіскація майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Слідчим наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів та забезпечення конфіскація майна, як виду покарання.

Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

За таких обставин приходжу до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 26, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на речі та документи, які були вилучені 10.07.2024 у ході особистого обушка ОСОБА_6 , проведеного під час її затримання, а саме:

мобільний телефон «HUAWEI P40», моделі ART-L 29 IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-карти мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_3 , та карткою мобільного оператору «ВФ Водафон» НОМЕР_4 ;

грошові кошти в сумі 2200 грн в кількості 11 банкнот номіналом по 200 грн;

квитанції щодо перерахування грошових коштів 5 шт. за №19914-14, № 19914-16 , № 19914-15 , № 19914-16 , № ФЧ .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1