Справа № 136/995/24
провадження №1-кп/136/37/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000125 від 19.04.2024, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Струтинка Липовецького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 05.09.2023 у справі № 136/1450/23, яка набрала законної сили 15.09.2023, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Не зважаючи на викладене, ОСОБА_4 умисно та систематично, достовірно знаючи про наявність зазначеного вище рішення суду та будучи з ним ознайомленим, з метою його невиконання в частині позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість його виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортними засобами, не виконуючи судове рішення, яким його такого права позбавлено. Так, 11.02.2024 ОСОБА_4 , маючи на меті умисно не виконувати рішення суду про позбавлення його права керування транспортними засобами, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 та вчинив дорожньо-транспортну пригоду, з`їхавши на автомобілі в кювет, після чого стосовно нього працівниками відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області було складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 126, ч. 4 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаними статтями КУпАП. Крім цього, ОСОБА_4 17.03.2024, також маючи на меті умисно не виконувати рішення суду про позбавлення його права керування транспортними засобами, керував у стані алкогольного сп`яніння автомобілем ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 та вчинив дорожньо-транспортну пригоду, з`їхавши на автомобілі в кювет, залишивши місце пригоди, після чого стосовно нього працівниками відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області було складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП та його притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаними статтями КУпАП. Таким чином, ОСОБА_4 достовірно знаючи про наявність рішення суду, яким його позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, діючи умисно, починаючи з 11.02.2024, неодноразово керував автомобілем, не маючи такого права, та вчинив 9 адміністративних правопорушень у сфері забезпечення правил дорожнього руху, за що був притягнутий у встановленому законом порядку до адміністративної відповідальності, чим умисно ухилився від виконання постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 05.09.2023 у справі №136/1450/23, яка набрала законної сили, тобто не виконав рішення суду.

Такі умисні дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України при обставинах вказаних в обвинувальному акті визнав у повному обсязі, погодившись із кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому розкаявся. Суду пояснив, що дійсно постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 05.09.2023 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Втім обвинувачений, знаючи про наявність зазначеного рішення суду та будучи з ним ознайомленим продовжував керувати транспортними засобами, у зв`язку з чим неодноразово притягався до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і правильно розуміють зміст цих обставин, а також відсутність сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України та ухвалив дослідити докази, обмежившись показами обвинуваченого, а також письмовими доказами, що характеризують його особу.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, раніше не судимий, не працює, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд, призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не працює та не отримує доходу.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді позбавлення волі строком на два роки.

Разом із тим, з урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини, його щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, особи винного, що є особою раніше не судимою, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, що передбачені ст.76 КК України.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_4 суттєво змінив свої погляди та розкаявся у вчиненому, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. За таких обставин іспитовий строк сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались, речові докази відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ч. 1 ст. 382 КК України, ст.ст. 368, 374, 381, 382, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України. Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1