В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1853/23

Провадження № 1-кп/348/124/24

12 вересня 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Надвірна Івано-Франківської області, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стримба Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має на утриманні двох дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 , представник потерпілої ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7

встановив:

24.07.2023 приблизно о 15.00 годині потерпіла ОСОБА_5 прийшла на подвір`я біля будинку АДРЕСА_2 , де розпочала словесний конфлікт щодо користування нерухомим майном з обвинуваченою ОСОБА_3 , яка у той час тримала на руках малолітню дитину. В ході словесного конфлікту обвинувачена відіпхнула та нанесла потерпілій ОСОБА_5 один удар правою ногою у ліве стегно, в результаті чого потерпілій було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді синця лівого стегна. Потерпіла схопила обвинувачену за волосся. Донька обвинуваченої у цей час змогла забрали у обвинуваченої з рук дитину. Обвинувачена ОСОБА_3 у відповідь схопила потерпілу ОСОБА_5 однією рукою за кисть, а іншою за ліве плече та сильно стиснула плече потерпілої, в результаті чого заподіяла потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців лівого плеча. Потерпіла ОСОБА_5 , вивільняючи ліву руку, сильно смикнула обвинувачену за волосся, внаслідок чого у потерпілої в руці залишився вирваний пучок волосся обвинуваченої ОСОБА_3 . Після цього чоловік обвинуваченої шарпанину припинив. Відповідно до висновку експерта 3 синці, які були заподіяні потерпілій відносяться до легких тілесних ушкоджень. Такими діями, обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

У ході судового розгляду обвинувачена дала такі показання. 24.07.2023 приблизно о 13.00 годині вона, разом із своєю сім`єю: чоловіком та 2 дітьми, перебувала на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить її матері ОСОБА_8 . Чоловік обвинуваченої косив траву, а обвинувачена прибирала у будинку. Діти були на подвір`ї. У цей час повз будинок проходив дядько обвинуваченої, ОСОБА_9 , який розпочав конфлікт з чоловіком обвинуваченої. Зокрема, почав виганяти з будинку. Обвинувачена також втрутилася у цей конфлікт. Після цього, ОСОБА_9 пішов. Приблизно о 15.00 годині він повернувся уже з потерпілою, але на подвір`я не заходив. Потерпіла зайшла з протилежного боку від дороги, одразу підійшла до обвинуваченої та розпочала словесний конфлікт, ображала. Коли потерпіла прийшла на подвір`я обвинувачена стояла з дитиною на руках. Потерпіла говорила образливі речі також про маму обвинуваченої. Сварка розпочалася біля туалету. Потім обвинувачена відійшла ближче до будинку, потерпіла пішла за нею. Обвинувачена відштовхнула руку потерпілої. Потерпіла схопила обвинувачену за волосся. Обвинувачена схопила потерпілу за руку і можливо вдарила ногою. Після цього, потерпіла обвинувачену відпустила. Як наносила удар ногою обвинувачена точно не пам`ятає. Зазначила, що відбивалася бо хотіла щоб потерпіла її відпустила. Бити потерпілу обвинувачена не хотіла. Після цього потерпіла відійшла від обвинуваченої, але конфлікт між ними продовжувався ще деякий час. Умислу завдавати тілесні ушкодження потерпілій обвинувачена не мала. Оскільки потерпіла схопила обвинувачену за волосся, що завдало сильний біль обвинувачена хотіла вивільнитися. Потерпіла вирвала обвинуваченій кулак волосся, однак обвинувачена з цього приводу заяву у поліцію не писала. Цивільний позов не визнає, оскільки нічого протиправного не вчинила, а просто захищалася.

Такі показання обвинваченої частково спростовуються показаннями потерпілої, протоколами слідчих експериментів, які були проведені з обвинуваченою та з потерпілою, а також показаннями свідка ОСОБА_10 . Зокрема, з наведених доказів достовірно встановлено, що спершу обвинувачена завдала потерпілій удар ногою, після цього потерпіла схопила обвинувачену за волосся і обвинувачена, щоб вирватися стиснула руку потерпілої, якою та тримала обвинувачену за волосся.

Потерпіла ОСОБА_5 у ході судового розгляду дала такі показання. Обвинувачена є племінницею чоловіка потерпілої. До події стосунки між ними були позитивними. 24.07.2023 потерпіла була на роботі і пішла до доньки в магазин. В обідній час їй зателефонував чоловік, ОСОБА_9 , і сказав, що у нього виник конфлікт з обвинуваченою та її чоловіком. Потерпіла поїхала в с. Пнів. Пішла до будинку батьків чоловіка. На подвір`ї була обвинувачена, ОСОБА_3 , з дитиною на руках. Потерпіла запитала що обвинувачена там робить. Почалася сварка у ході якої обвинувачена відпихала потерпілу і кричала на неї. Словесна сварка тривала приблизно пів години. Потім обвинувачена копнула потерпілу правою ногою в ліву ногу і схопила за волосся. У цей час вийшла донька обвинуваченої і забрала з рук обвинуваченої дитину. Потерпіла обороняючись також схопила обвинувачену за волосся. У потерпілої не було вирване волосся, можливо вона вирвала волосся обвинуваченій. Потім прийшов чоловік потерпілої. Обвинувачена почала обзивати і його. Коли все закінчилося потерпіла звернулася у поліцію. Синець на нозі потерпіла лікувала маззю та ходила на електрофорез. До лікаря не зверталася.

Слід зазначити, що показання потерпілої є послідовними та перебіг подій, який потерпіла описала у ході судового розгляду відповідає тому, що вона повідомила та продемонструвала дізнавачу у ході слідчого експерименту. Зокрема, суд вважає достовірними показання потерпілої щодо того, що спершу обвинувачена завдала їй удар по нозі, а потім схопила за руку, щоб потерпіла відпустила її волосся.

Свідок ОСОБА_9 дав такі показання. 24.07.2023 свідок побачив, як ОСОБА_11 , чоловік обвинуваченої, косив траву біля брами батьківського будинку. Свідок попросив його не косити. Почалася сварка. З дому вийшла обвинувачена і почала також сваритися зі свідком. Свідок пішов додому і подзвонив сестрі, яка сказала, що приїхати не може. Потім свідок подзвонив дружині, ОСОБА_5 , яка була у той час на роботі. Потерпіла приїхала додому і вони пішли до батьківського будинку свідка. Потерпіла зайшла на подвір`я, а свідок не заходив, спостерігав через сітку. Стояв на відстані приблизно 10-15 метрів. Там розташований вольєр для собаки, тому свідок міг бачити не все. Потерпіла та обвинувачена сварилися. Спочатку обвинувачена тримала на руках дитину і потерпілу не чіпала. Донька потерпілої вийшла з хати і забрала дитину. Свідок побачив як обвинувачена копнула потерпілу. Після того, як обвинувачена копнула потерпілу свідок підійшов ближче. Чоловік обвинуваченої їх розборонив, але сварка словесно ще продовжувалася. Обвинувачена почала обзивати також і свідка. Свідок викликав поліцію. Після удару нога у потерпілої почала синіти. Вона зняла побої.

Свідок ОСОБА_12 дала такі показання. Обвинувачена доводиться їй двоюрідною сестрою, потерпіла мати свідка. О 14.00 годині 24.07.2023 до свідка у магазин прийшла потерпіла. Потім їй подзвонив батько, ОСОБА_9 , і потерпіла пішла. Приблизно о 15.00 годині свідку подзвонив батько і сказав, що стався конфлікт з обвинуваченою. Приблизно о 15.30 годині свідку подзвонила потерпіла і сказала, що її вдарила обвинувачена. Коли свідок приїхала на місці події була поліція. На лівій руці потерпілої було червоне сильне потиснення, а на нозі гематома. Знає, що конфлікт виник через будинок. Зараз на нозі потерпілої утворилася гулька, яку треба видаляти.

Свідок ОСОБА_11 дав такі показання. Обвинувачена є його дружиною. Того дня вони із обвинуваченою та дітьми поїхали у с. Пнів, в будинок, який належить матері обвинуваченої. Коли свідок косив траву прийшов ОСОБА_9 і почав його ображати. Потім він пішов і свідок дальше продовжував косити. Як розвивалися події дальше свідок не бачив. Сварки не чув бо працювала косарка. Коли свідок закінчив косити і виключив косарку, то почув крики і побачив, на подвір`ї потерпілу, в кулаці якої було волосся. Дочка, син і дружина свідка плакали. Прийшов чоловік потерпілої. Всі продовжували сваритись. Потім викликали поліцію. Син був на руках у дружини, дочка стояла осторонь. Свідок словесно припинив конфлікт. Дружина пішла заспокоювати дітей. Після події обвинувачена у медичний заклад не зверталася і в поліцію також.

Свідок ОСОБА_10 , дочка обвинуваченої зазначила, що мама робила щось в будинку. Вони з молодшим братиком були на вулиці. Прийшов чоловік і почав ображати батька. Потім цей чоловік пішов. Коли мати була з ними на вулиці прийшла жінка і почала ображати маму. ОСОБА_13 відсторонила руку цієї жінки з телефоном. У цей час мама тримала брата лівою рукою. Свідок хотіла забрати брата з маминих рук, але не могла. Мама в ході шарпанини хитнулась і вдарила ногу цієї жінки. Свідку таки вдалося забрати брата з маминих рук. Мама правою рукою схопила жінку за ліву руку, коли та схопила маму за волосся. Потім прийшов батько і розборонив їх. У ході шарпанини жінка вирвала у мами волосся. Свідок не могла допомогти мамі, бо боялася. Чи припадала потерпіла на ногу свідок не пам`ятає, бо з братом заховалась вдома. Що відбувалося далі свідок бачила з вікна, більше жінка і мама не билися. Чоловіка, що конфліктував з батьком свідка під час шарпанини свідок не бачила.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.07.2023, ОСОБА_5 повідомила, що 24.07.2023 ОСОБА_3 на подвір`ї приватного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , завдала їй тілесні ушкодження у вигляді забою та синця внутрішньої поверхні лівого стегна та синці лівого плеча.

Огляд місця події було проведено в період з 16.20 до 16.50 01.08.2023 на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 за добровільною згодою законного володільця нерухомого майна, обвинуваченої ОСОБА_3 , що підтверджено її письмовою заявою від 01.08.2023. Було встановлено, що територія подвір`я, де мали місце події, є огородженою. У ході проведення огляду місця події потерпіла ОСОБА_5 показала місце, де їй було спричинено тілесні ушкодження. Було проведено фото фіксацію, за результатами проведення слідчої дії склали протокол. Під час огляду нічого не вилучали.

Відповідно до висновку експерта від 01.08.2023 №172 у ході проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження: синець на внутрішній поверхні нижньої третини лівого стегна (овальної форми, розмір 12*9 см), два синці на передньо-зовнішній поверхні середньої третини лівого плеча (овальної форми, розмірами 1*2см та 1*1,5 см), які отримані від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати за часом утворення 24.07.2023 і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Характер, локалізація виявлених тілесних ушкоджень, не виключають можливості їх утворення і від ударів руками чи ногами у вказані анатомічні ділянки, в кількості не менше трьох фізичних контактних дій.

У ході судового розгляду експерт зазначив, що з огляду на розташування синців на плечі потерпілої та їх розмір, не виключено, що ці ушкодження могли утворитися внаслідок сильного стискання плеча пальцями руки і могли бути завдані одномоментно. Синець на нозі не міг утворитися від випадкового удару, оскільки має великі розміри. Також розміри цього синця свідчать про те, що удар не міг бути ковзаючим, а був здійснений з достатньою силою. У момент удару потерпіла мала бути обернена передньою частиною тіла до травмуючого предмета.

Такі показання експерта спростовують показання потерпілої в тій частині, що вона в момент удару ногою відходила від обвинуваченої і була поверена до неї задом.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_3 від 10.08.2023, обвинувачена спершу пояснила, а потім показала як саме завдала тілесні ушкодження потерпілій. Так, обвинувачена зазначила, що 24.07.2023 приблизно о 13.00 годині вона, разом із своєю сім`єю: чоловіком та 2 дітьми, перебувала на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить її матері ОСОБА_8 . Вони прибирали. У цей час повз будинок проходив дядько обвинуваченої, ОСОБА_9 , який розпочав з ними конфлікт. Зокрема, він зазначив, що будинок належить йому і обвинувачена з сім`єю не мають права там перебувати. Потім ОСОБА_9 пішов. Приблизно о 15.00 годині на подвір`я з протилежного боку від дороги зайшла потерпіла, ОСОБА_5 і розпочала словесний конфлікт з обвинуваченою, а її чоловік у цей час був з іншого боку подвір`я. В ході конфлікту обвинувачена відіпхнула потерпілу від себе. Потерпіла почала знімати обвинувачену на мобільний телефон. Обвинувачена намагалася їй перешкодити. Потім потерпіла схопила обвинувачену за волосся лівою рукою з правої сторони та почала тягнути. Обвинувачена схопила потерпілу правою рукою за кисть лівої руки, а лівою рукою - за ліве плече і почала тиснути та шарпати, намагаючись забрати руку потерпілої від себе. Після чого потерпіла відійшла від обвинуваченої, але конфлікт між ними продовжувався ще деякий час. Потім до них підійшли чоловік обвинуваченої та чоловік потерпілої, які також втрутилися в конфлікт. Зауважень чи доповнень до протоколу слідчого експерименту учасники не мали.

У ході слідчого експерименту, обвинувачена не зазначила, що у момент конфлікту тримала на руках дитину, однак допитані у ході судового розгляду свідки та сама потерпіла підтвердили це, а тому суд вважає цю обставину вставноленою. Крім цього, обвинувачена зазначила, що не пам`ятає як завдала удар потерпілій, що пояснює те, чому у ході слідчого експерименту вона про це не зазначила. Та враховуючи показання експерта про те, що удар був завданий зі значною силою, суд доходить висновку, про те що удар не міг бути випадковим (коли обвинувачена хитнулася). Це спростовує показання свідка ОСОБА_10 у цій частині.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 від 10.08.2023, потерпіла спершу пояснила, а потім показала як саме їй були завдані тілесні ушкодження. Так, потерпіла пояснила, що приблизно о 14.00 годині 24.07.2023 перебувала у м. Надвірна. До неї зателефонував чоловік ОСОБА_9 та повідомив, що на території батьківського дому знаходиться ОСОБА_3 з сім`єю і роблять там порядки. Потерпіла поїхала в с. Пнів та пішла на подвір`я будинку АДРЕСА_2 . Там вона побачила обвинувачену, ОСОБА_3 . Потерпіла почала виясняти у обвинуваченої, що вона тут робить. Обвинувачена відповіла агресивно. Почалася сварка, в ході якої ОСОБА_3 штовхнула потерпілу руками в плечі, потерпіла розвернулася до неї спиною і відходила, у цей час обвинувачена нанесла потерпілій один удар правою ногою по стегні лівої ноги. Після цього потерпіла хотіла зняти обвинувачену на мобільний телефон, але обвинувачена намагалася їй перешкодити, схопила потерпілу за волосся. Потерпіла також схопила обвинувачену за волосся, цей момент обвинувачена схопила потерпілу іншою рукою за ліве плече і почала тягнути та шарпати. Після цього вони відпустили одна одну, а словесний конфлікт тривав між ними ще деякий час.

Досліджені у ході судового провадження докази є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності доводять вину обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту про те, що обвинувачена діяла у стані сильного душевного хвилювання та у стані необхідної оборони суд відхиляє з таких підстав.

Право захищати своє життя й здоров`я, а також життя й здоров`я інших осіб від протиправних посягань є невід`ємним правом кожної людини й гарантовано ст. 27 Конституції України.

Необхідною обороною згідно з ч.1 ст.36 КК України та згідно з роз`ясненнями, наведеними в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Для з`ясування наявності загрози, внаслідок чого виникає стан необхідної оборони, необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність та характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

При цьому, мають бути враховані характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час його нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані, тощо.

Отже, стану необхідної оборони обов`язково має передувати суспільно небезпечне посягання на охоронювані законом права та інтереси, зокрема, громадян, яке потребує свого негайного відвернення чи припинення і це посягання має бути: по-перше, раптовим для особи, яка захищається, по-друге, особа, яка захищається, є неготовою для його відбиття.

Посилання обвинуваченої у своїх показаннях та її захисника на те, що обвинувачена захищалася і діяла у стані необхідної оборони не ґрунтується на матеріалах справи і доказах, які досліджено судом.

За обставинами справи до моменту завдання обвинуваченою удару ногою потерпілій між ними приблизно пів години тривала свловесна сварка у ході якої обвинувачена першою відіпхнула потерпілу (застосувала фізичну силу), а тому відсутні підстави вважати, що зі сторони потерпілої було суспільно небезпечне посягання, яке підлягало відверненню в даній конкретній обстановці. Крім цього, потерпіла не нападала раптово на обвинувачену, а тривалий час сварилася з нею. Ніщо не перешкоджало обвинуваченій зайти у будинок разом з дітьми і припинити цей конфлікт.

Суд також враховує обставини, що впливали на реальне співвідношення сил, зокрема, те, що на час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій щодо обвинуваченої не було жодного посягання, обвинувачена не мала жодних тілесних ушкоджень, скарги на дії потерпілої вона у поліцію не подавала.

За таких обставин перебування обвинуваченої у стані необхідної оборони або у стані перевищення меж необхідної оборони виключається.

Крім цього, у матеріалах справи немає жодних доказів, які б вказували на те, що такі дії обвинуваченою були вчинені у стані сильного душевного хвилювання. У ході судового розгляду сторона захисту на спростування доводів сторони обвинувачення також таких доказів не подавала.

В судовому засіданні були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченої: характеристику з місця проживання, згідно з якою ОСОБА_3 характеризують позитивно; витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, відповідно до якого ОСОБА_14 проживає з чоловіком ОСОБА_15 , дітьми: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та братом, ОСОБА_17 ; вимогу про відсутність судимостей; довідку про неперебування на обліках у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2017, яке зареєстроване у реєстрі за №1978, спадкоємцем до майна ОСОБА_18 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його донька ОСОБА_8 , спадщина складається з житлового будинку АДРЕСА_2 .

Враховуючи викладене, суд, допитавши учасників кримінального провадження, дослідивши докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, доведена у повному обсязі.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення (а саме те, що конфлікт був розпочатий саме потерпілою), дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, її вік, сімейний стан, наявність на утриманні двох дітей, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винною у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі.

До початку судового розгляду кримінального провадження потерпіла пред`явила цивільний позов, покликаючись на те, що внаслідок вчинення обвинуваченою кримінального проступку у потерпілої погіршився загальний стан здоров`я. Наслідки цього потерпіла відчуває досі. Винуватість обвинуваченої підтверджена доказами. Просить стягнути з обвинуваченої моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 15000,00 гривень, що проявилася у сильному фізичному болі, що був спричинений внаслідок нанесення тілесних ушкоджень; побоюваннях за стан здоров`я (гематома досі не зійшла, нога продовжує боліти); негативних змінах у житті (безсоння, подальше життя не може бути повноцінним через необхідність реабілітації, оскільки на зміну погоди нога болить). Також просила стягнути з обвинуваченої витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень, які складаються з: 1500,00 гривень вступ у справу представника, 1000,00 гривень ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, 1500,00 гривень аналіз судової практики, 2500,00 гривень підготовка цивільного позову, 1500,00 гривень участь у судових засіданнях та компенсація витрат на проїзд.

Сторона захисту не подала відзиву на позовну заяву. Цивільний позов обвинувачена не визнала у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає серед іншого у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1994 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У ході судового розгляду достовірно встановлено, що ініціатором словесного конфлікту була потерпіла ОСОБА_5 , яка після дзвінка від ОСОБА_9 приїхала з АДРЕСА_2 , без дозволу зайшла на чуже подвір`я, з метою продовжити конфлікт з приводу користування нерухомим майном, який перед цим розпочав її чоловік ОСОБА_9 . Ці обставини встановлені з показань свідків і спростовують твердження потерпілої про те, що вона прийшла на подвір`я до обвинуваченої поговорити, просто запитати що там робить обвинувачена і не розпочинала сварку. Слід також зазначити, що з 2017 року спірний житловий будинок в цілому успадкувала мати обвинуваченої. Спадкування відбувалося за законом, інші спадкоємці І черги з заявою про прийняття спадщини не зверталися. Таким чином, суд відхиляє доводи про те, що потерпіла та її чоловік вважали себе власниками цього майна.

Обвинувачена за характером є спокійною врівноваженою та неконфліктною. Удар ногою та стиснення руки потерпілої обвинувачена здійснила у ході шарпанини, після початку якої у обвинуваченої на руках певний час перебувала дитина. За обставин, які повідомили у ході судового розгляду свідки суд вважає повністю доведеним, що такі дії були реакцією на агресивну поведінку потерпілої, яку потерпіла могла припиниту у будь-який момент однак не вважала за необхідне це робити.

Моральну шкоду потерпіла обгрунтовує сильним фізичним болем, що був спричинений внаслідок нанесення тілесних ушкоджень; побоюванням за стан здоров`я (гематома досі не зійшла, нога продовжує боліти); негативними змінами у житті (безсоння, подальше життя не може бути повноцінним через необхідність реабілітації, оскільки на зміну погоди нога болить).

Суд такі твердження оцінює критично. Так, наявність у потерпілої гематоми не підтверджена медичними документами. Доказів того, що у зв`язку з наявністю синця потерпіла проходила медичні процедури суду також не надано, як і доказів того, що гематома не загоїлася і потерпіла досі відчуває біль у нозі.

Однак дійсно потерпіла стала жертвою нападу і з урахуванням розмірів синця на нозі відчувала фізичний біль.

Враховуючи ці обставини, позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково, а саме стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої моральну шкоду у розмірі 3000,00 гривень. З урахуванням характеру та обсягу фізичних та моральних страждань потерпілої, присуджене судом відшкодування моральної шкоди є достатнім для компенсації шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального проступку.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Представник у ході здійснення кримінального провадження фактично надав потерпілій такі послуги: ознайомлення з матеріалами кримінального провадження - 1000,00 гривень, підготовка цивільного позову - 2500,00 гривень; участь у судових засіданнях 10 засідань; витрати на проїзд представника склали 942,00 гривні.

У ході судового розгляду, а також у тексті позову представник не покликався на судову практику, позов містить покликання виключно на норми закону, крім цього не вказано скільки часу представник витратив на "вступ у справу" і які саме правничі послуги включає це поняття. Тому суд вважає такі витрати не підтвердженими.

В решті, заявлені представником витрати відповідають складності справи та обсягу наданих представником послуг, є обґрунтованими, тому на підставі ч.1 ст.124 КПК України ці витрати у розмірі 5000,00 гривень слід стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, речові докази, а саме: результати обстеження потерпілої ОСОБА_5 лікарем-травматологом від 25.07.2023, яке відповідно до постанови від 31.07.2023 визнане речовим доказом у кримінальному провадженні слід повернути у КНП «Надвірнянська ЦРЛ».

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Цивільний позов потерпілої задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речовий доказ результати обстеження потерпілої ОСОБА_5 лікарем-травматологом від 25.07.2023 повернути у КНП «Надвірнянська ЦРЛ».

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1