Справа № 487/8229/23
Провадження № 1-кс/487/4743/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2024 Слідчий суддя Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001902 про зміну запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2024 до Заводського районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу .

В обгрунтування клопотання захисник зазначив, що Слідчим управлінням ГУ НП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2023 за №0001902, за підозрою, у тому числі ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

23.04.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 затримано в порядку п.2 ч.1 ст. 208, п.6 ч.1 ст. 615 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09.05.2024 до підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді від 22.07.2024 підозрюваній ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.09.2024.

Підставою для зміни запобіжного заходу є наявність нових обставин, які не були прийняти до уваги слідчим суддею при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, це зокрема незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 , значне зменшення на даний час ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також дані про особу підозрюваної, яка має міцні соціальні зв`язки, одружена, має на утриманні неповнолітнього сина, постійне місце проживання.

Враховуючи викладене, захисник просить змінити запобіжний захід обраний підозрюваній ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт в певний період часу, вважаючи що зазначений запобіжний захід у повній мірі забезпечить належне виконання підозрюваною покладених обов`язків передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час значно зменшились.

Встановити домашній арешт в певний період часу, захисник просить за адресою: АДРЕСА_1 , зазначаючи, що в зв`язку з постійними обстрілами м.Херсон, близькі та родичі ОСОБА_4 виїхали до м.Одеси, на підтвердження чого надано Договір Оренди житлового приміщення від 19.08.2024, укладений між орендодавцем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який підтверджує право на користування підозрюваною вказаним житловим приміщенням.

В судовому засіданні захисник підозрюваної ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу, підтвердив доводи викладені в ньому та просив клопотання задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила позицію захисника та просила задовольнити клопотання.

Прокурор у судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення клопотання захисника, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначав, що усі доводи сторони захисту вже були предметом неодноразового розгляду судами першої та апеляційної інстанції. При цьому, прокурор наголошував на тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_4 . Стверджував, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належне виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим управлінням ГУ НП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2023 за №0001902, за підозрою, у тому числі ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

23.04.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 затримано в порядку п.2 ч.1 ст. 208, п.6 ч.1 ст. 615 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09.05.2024 до підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

19.07.2024 слідчим суддею Заводського районного суду м.Миколаєва продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001902 від 19.10.2023 до шести місяців, а саме до 23.10.2024.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.07.2024 продовжено ОСОБА_4 строк тримання під вартою до 19.09.2024 (включно).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно із ч. 4 цієї статті таке клопотання розглядається слідчим суддею згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 201 КК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

У клопотанні захисник просить змінити запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт в певний період часу, посилаючись на незадовільний стан здоров`я підозрюваної, наявність міцних соціальних зв`язків, тривалість розгляду кримінального провадження, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, що значно зменшує на теперішній час ризики встановлені судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду зазначеного клопотання, слідчим суддею встановлено, що Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09.05.2024 до підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Під час застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою Миколаївським апеляційним судом встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України, наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 Конституції України, забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покарання, вдаватись до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, слідчий суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Конституційний Суд України неодноразово вказував, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи (Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, рішення від 25 червня 2019 року №3-68/2018).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Корнійчук проти України" від 30 січня 2018 року наголошено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади; обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання на додаток до наявності обґрунтованої підозри (§ 57).

Вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу слідчий суддя враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

У рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

З огляду на досліджені в суді докази, беручи до уваги стадію кримінального провадження, тривалість досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку що застосування до підозрюваної ОСОБА_4 безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, буде становити невиправдане та непропорційне втручання в право цієї особи на свободу та особисту недоторканість, яке в контексті цієї справи не є необхідним в демократичному суспільстві, а тому подальше утримання ОСОБА_4 під вартою призведе до порушення ст. 5 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли інтереси правосуддя не потребують подальшого безальтернативного тримання під вартою обвинуваченого.

Слідчий суддя вважає, що ризики, які були встановлені судом при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальшого його продовження, на даний час зменшилися.

Наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, а саме наявність сім`ї: чоловіка ОСОБА_8 , сина ОСОБА_9 2009р.н., сина ОСОБА_10 2005р.н., значно зменшує ризик переховування від органів досудового розслідування, та суду.

Крім того на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу підозрювана дійсно буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Отже, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та суду, суттєво зменшений встановленням наявністю міцних соціальних зав`язків ОСОБА_4 .

Ризик незаконно впливати на свідків також суттєво зменшений фактом добросовісної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , тривалістю досудового розслідування.

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованих підозрюваній ОСОБА_4 правопорушення та ймовірність призначення їй суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення її від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, …має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, завжди повинна бути звільнена з-під варти до суду, якщо тільки держава не може довести, що «є відповідні і достатні» причини, щоб виправдати триваюче тримання під вартою (див. справи Wemhoff v. Germany, рішення від 27 червня 1968 р., Series A № 7, стор. 24-25, п. 12; Yagci and Sargin v. Turkey, рішення від 8 червня 1995 р., Series A № 319-A, п. 52).

По справі «Хайрединов проти України» (38717/04, рішення від 1410.2010 року) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли національні органи не надали достатніх підстав для взяття під варту заявника, а суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що наявність постійного місця проживання, відсутністю факту порушення у минулому умов запобіжного заходу, наявність міцних соціальних зв`язків, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, тривалість досудового розслідування, значно зменшує ризики, встановлені судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому слідчий суддя вважає, що доцільним, об`єктивним, відповідним обставинам даного кримінального провадження та таким, що досягне мети застосування запобіжного заходу, забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, є зміна підозрюваній ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, з покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 193, 194, 196, 201, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити підозрюваній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що був обраний згідно ухвали Миколаївського апеляційного суду від 09.05.2024 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001902 на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши їй в період часу з 21.00 год. до 07.00 год. залишати житло без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, яке розташоване за адресою : АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрювану ОСОБА_4 строком до 23.10.2024 наступні обов`язки:

1) прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися з м.Одеси, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з підозрюваними, свідками, у вказаному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Запобіжний захід - домашній арешт в певний період доби встановлюється до 23.10.2024 (включно).

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.2 ст. 202 КПК України негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та зобов`язати негайно прибути до місця свого проживання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 10.09.2024 о 15.30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1