Провадження №: 1-кс/336/981/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання

слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_5 (телефон НОМЕР_1 )

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Запоріжжя, українець, громадянин України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованому та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:

по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000483 від 17.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із вищевказаним клопотанням, яким просить застосувати до вищеназваного підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор наполіг на заявленому клопотанні за викладеними в ньому підставами.

Захисник, з думкою якого погодився й підозрюваний, заперечив на подане клопотання, вказуючи на необґрунтованість останнього. Просив обрати щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думки учасників судового засідання, перевіривши клопотання та доводи прокурора наданими доказами, суддя дійшов висновку про те, що подане клопотання не підлягає задоволенню на підставі нижче наведеного.

Як встановлено слідчим суддею та підтверджується матеріалами справи, у провадженні слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

З обставин пред`явленої підозри слідує, що 29 травня 2024 року, приблизно о 17 годині 50 хвилин ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у період дії воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022 та продовженого на підставі Указу Президента України № 734/2023 від 08.11.2023, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу вчинили розбійний напад відносно потерпілого ОСОБА_8 за наступних обставин.

Так, для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 29 травня 2024 року розробили злочинний план, згідно якого вони повинні зустрітися з ОСОБА_8 , з метою продажу йому вогнепальної зброї, якої насправді не збирались продавати, та висунути потерпілому вимогу передачі їм грошових коштів за послуги у пошуку та купівлі вогнепальної зброї, та у разі не згоди потерпілого продемонструвати фізичну силу та психічне насильство, заздалегідь підготував стартовий пістолет RETAY, який за своїми візуальним властивостями схожий на вогнепальну зброю, тим самим заволодівши грошовими коштами.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на напад, з метою заволодіння грошовими коштами, 29 травня 2024 року, приблизно о 16:00 годині ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , знаходячись квартири АДРЕСА_3 , зателефонували ОСОБА_8 , якому повідомили, щоб останній разом із грошовими коштами прибув до них в вищезазначену квартиру.

Приблизно о 16 годині 15 хвилин, потерпілий ОСОБА_8 спільно із своїм товаришем ОСОБА_9 прибув до квартири АДРЕСА_3 .

Знаходячись у вказаній квартирі, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 почали висувати вимогу про передачу грошових коштів за продаж неіснуючої вогнепальної зброї.

Після спливу певного часу за вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_9 спустився до автомобілю «Renault Megane», який знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , для того щоб принести раніше заготовлені грошові кошти для придбання вогнепальної зброї, які були у вказаному автомобілі.

Приблизно о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 , та ОСОБА_7 вийшли на вулицю, та сіли до автомобілю «Renault Megane», де вже перебував ОСОБА_9 продовжуючи злочинний умисел на напад з метою заволодіння грошовими коштами за попередньою змовою, з відома ОСОБА_7 , ОСОБА_6 знаходячись біля вказаного автомобілю дістав стартовий пістолет RETAY, який за своїми візуальним властивостями схожий з вогнепальною зброєю, та направив його на потерпілого ОСОБА_8 та наказав віддати грошові кошти.

ОСОБА_8 усвідомлюючи реальність погрози ОСОБА_6 щодо застосування відносно себе пістолету, побоюючись за своє життя та здоров`я, передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 76000 гривень (із яких 74 000 імітаційні засоби та 2 000 гривень, які належали потерпілому), який в свою чергу передав ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 пішли до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку.

Таким чином, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу вчинили розбійний напад відносно потерпілого ОСОБА_8 шляхом погрози застосування стартового пістолету RETAY, заволоділи грошовими коштами в розмірі 76000 гривень (із яких 74 000 імітаційні засоби та 2 000 гривень, які належали потерпілому).

Як зазначає слідчий, своїми умисними діями ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний з погрозою насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

Вищевказана підозра є обґрунтованою, підтверджується наданими матеріалами кримінального провадження, зокрема доказами: показами свідків, матеріалами оперативної закупівлі, протоколом обшуку, речовими доказами,

При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

За змістом клопотання слідчого, наразі наявні ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, підозрюваний обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину. При цьому, санкція такої норми Закону про кримінальну відповідальність передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що він з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого лочину, може вдатися до відповідних дій, тобто переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Наведене дає суду достатні підстави вважати наявним щодо підозрюваного ризика, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчим у власному клопотанні є посилання на існування й інших ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, доказів на підтвердження вказаних прокурором інших ризиків суду надано не було, сторона обвинувачення обмежилася лише їх констатацією.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.

При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на ньогої процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, підозрюваний має зареєстроване місце постійного проживання, що не було спростовано стороною обвинувачення у судовому засіданні.

Більш того, підозрюваний є раніше не судимою особою.

Вказані обставини зменшують ступінь ризика, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, прокурором суду належними достовірними та переконливими доказами не було доведено, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти вказаному ризику та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не є критичним.

Разом з тим, з урахуванням презумпції невинуватості, яка вимагає поводження з особою, вина якої у вчиненні злочину не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, як з невинуватою, тримання обвинуваченого під вартою або під домашнім арештом лише з тих міркувань, що він є обвинуваченою особою, не виправдовує відступу від принципу поваги до особистої свободи та суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, прокурором, окрім констатації, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом з цим, суд враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 січня 2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленому ризику можливо, шляхом застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків.

На думку суду, застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177 ч.1 п.1, 179, 180, 184,193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 12 грудня 2024 року включно наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду (залежно від стадії кримінального провадження) за викликом;

- не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду (залежно від стадії кримінального провадження);

- повідомляти слідчого, прокурора, суд (залежно від стадії кримінального провадження) про зміну свого місця проживання.

Письмово під розпис повідомити підозрюваному покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Визначення часу оголошення повного тексту ухвали 14 жовтня 2024 року о 17-10 год.

Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1