Провадження № 1-кп/643/240/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Московського районного суду м. Харкова в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000165 від 05.04.2023, № 0002449 від 12.07.2023, які надійшли від Салтівської окружної прокуратури міста Харкова та Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Есхар Чугуївського району Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше судимого 13.02.2023 за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року та 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з вимогами ст.ст. 25-28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» придбання, виготовлення, зберігання та перевезення фізичними особами наркотичних засобів, психотропних речовин і, прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених зазначеним Законом, забороняється.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» визначено, що незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів - це діяння з: культивування рослин, включених до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770), розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, пересилання, придбання, збуту, ввезення на територію України, вивезення з території України, транзиту через територію України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що здійснюються з порушенням законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори.

Відповідно до списку № 1 таблиці № 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМУ № 770 від 06.05.2000, «Метадон» віднесений до наркотичних засобів, обіг яких обмежений.

Проте, в порушення вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено без мети збуту у не великих розмірах за наступних обставин.

04.04.2023 у денний час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування та суду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу для власного вживання, повторно, без мети збуту, здійснив замовлення наркотичного засобу, обіг якого обмежений - «Метадон» у не великих розмірах за допомогою соціальної мережі «Телеграм», у невстановленої в ході досудового розслідування особи.

Після цього, з метою реалізації свого протиправного наміру, спрямованого на незаконне придбання наркотичного засобу без мети збуту у не великих розмірах, ОСОБА_6 04.04.2023 близько 16 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, прибув до м. Харків та направився за адресою: АДРЕСА_2 , де серед дерев, за вищевказаною адресою, побачив кущ, в гілках якого знаходився шприц, всередині якого знаходилася рідина з наркотичним засобом, обіг якої заборонено - «Метадон». ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що у шприці знаходиться замовлений ним наркотичний засіб, обіг якого заборонено, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вжив половину рідини з шприцу та поклав вказаний шприц до кишені куртки, тим самим незаконно придбав та почав зберігати вищевказаний наркотичний засіб у не великих розмірах, обіг якого заборонено, з метою подальшого особистого вживання, повторно, без мети збуту.

Протиправні дії ОСОБА_6 пов`язані із незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу, обіг якого заборонено, було припинено працівниками поліції на законних підставах, а саме: 04.04.2023 у період часу з 18 год. 35 хв. по 18 год. 40 хв. під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 у присутності понятих надав працівникам поліції шприц з рідиною, який було поміщено до спеціалізованого сейф - пакету № KIV2143019 та запаковано у присутності понятих.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/121-23/7478-НЗПРАП від 12.05.2023 за результатами проведення судової експертизи дослідження матеріалів, речовин, та виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», наданий на експертизу шприц містить у собі рідину масою: 1,0773 грам, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежений - Метадон. Маса Метадону, в перерахунку на масу сухого залишку становить 0,0675 грама.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я №188 від 01.08.2000, Таблиця №1 містить розрахунки невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, які знаходяться у незаконному обігу, згідно із якими не великим розміром наркотичного засобу - Метадон, що знаходиться в обмеженому обігу, рахується вага до 0,02 грами. Таким чином, всупереч вимогам Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» ОСОБА_6 , незаконно, повторно, придбав та зберігав без мети збуту, наркотичний засіб - Метадон, обіг якого обмежено, у не великих розмірах.

Крім цього, ОСОБА_6 , будучи особою, яка вживає наркотичні засоби, 11.07.2023, точного часу в ході досудового розслідування та суду встановити не виявилось можливим, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, і реалізуючи його, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, скориставшись безкоштовним кросплатформеним мобільним месенджером «Telegram» в телеграм-боті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », замовив у невстановленої під час досудового розслідування особи наркотичний засіб обіг якого обмежено - метадон, плату за який здійснив через термінал, після чого отримав повідомлення з місцем знаходження цього наркотичного засобу.

Далі, ОСОБА_6 11.07.2023, близько 13:00 годин прибув до місця знаходження схованки придбаного ним наркотичного засобу, яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_3 , де знайшов залишений йому невстановленою особою паперовий згорток із наркотичним засобом обіг якого обмежено - метадоном, який він поклав під резинку шортів ззаду, вдягнених на ньому, та пішов з вказаного вище місця разом із придбаним наркотичним засобом обіг якого обмежено - метадоном, тим самим незаконно придбав та почав зберігати його при собі для особистого вживання, без мети збуту.

11.07.2023 близько 15:00 години протиправна діяльність ОСОБА_6 , пов`язана з незаконним придбанням та зберіганням наркотичного засобу обіг якого обмежено - метадона, була припинена працівниками поліції, та в ході проведення огляду місця події у період часу з 15:30 до 16:00 за адресою: АДРЕСА_4 , у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено паперовий згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору всередині, яка є наркотичним засобом обіг якого обмежено - метадоном, загальною масою 0,0972 грам, який ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, визнав повністю та підтвердив обставини час, місце, механізм вчинення ним злочинів як зазначено вище у вироку суду. Крім цього, обвинувачений у суді зазначив, що в ході досудового розслідування не чинив перешкод співпрацівникам поліції, всі шприці видавав добровільно, мету збута придбаних ним наркотичних засобів не переслідував, купляв для особистого вживання, оскільки є залежною та хворою людиною.

ОСОБА_6 у суді показав, що він розумів, що скоював кримінальні правопорушення, та щиро розкаявся у їх вчинені, бажає стати на шлях виправлення.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 , у скоєні ним кримінальних правопорушень, які мали місце 04.04.2023 та 11.07.2023.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування, яке було затверджено прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту у невеликих розмірах, повторно.

В суді прокурор ОСОБА_3 підтримав пред`явлене обвинувачення у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне виключити з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у невеликих розмірах та повторність як кваліфікуючу ознаку, оскільки диспозиція ч.2 ст.309 КК України таких кваліфікуючих ознак не містить.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене особою протягом року після засудження за цією статтею.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є нетяжкими злочинами. Обвинувачений раніше судимий, а саме: 13.02.2023 за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року та 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, тобто скоїв злочини за час звільнення з іспитовим строком. ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце реєстрації, за яким постійно мешкає, перебуває на замісній підтримувальній терапії (ЗПТ) у ТОВ «АКСІОМА МЕДІКАЛ».

При вирішенні питання про вид та міру покарання, суд враховує його щире каяття, та визнає цю обставину, відповідно до ст.66 КК України, такою, що пом`якшує його покарання. Обставин, що обтяжують покарання останнього, які передбачені ст. 67 КК України, судом не визнано.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009, звернута увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З урахуванням викладеного, та враховуючи наявність пом`якшуючої обставини, даних про особу винного, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії.

Крім того, суд відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, з урахуванням положень ст.72 КК України, вважає необхідним частково приєднати обвинуваченому ОСОБА_6 не відбуту частину покарання, призначеного 13.02.2023 за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року та 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, у виді позбавлення волі строком два місяця.

Суд вважає необхідним зазначити, що позиція сторони захисту з урахуванням наведених вище обставин справи та особистих даних обвинуваченого, а саме застосування положень ст.69 КК України є необґрунтованою, оскільки не відповідає положенням зазначеної норми Кримінального кодексу України.

Клопотань щодо обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу під час судового розгляду кримінального провадження до суду не надходило. Крім цього, суд акцентує увагу на тих обставинах, що в ході досудових розслідувань у відношенні ОСОБА_6 запобіжні заходи не обирались.

Незважаючи на зазначені обставини, прокурором ОСОБА_4 в дебатах заявлено клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає настпне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештований та триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

У чинному КПК України питання застосування запобіжних заходів, у тому числі і тримання під вартою на стадії підготовчого провадження врегульовані ч. 3 ст. 315 КПК України, а на стадії судового розгляду ст. 331 КПК України, які вирішують ці питання в порядку, передбаченому главою 18 розділу II КПК України.

У главі 18 КПК України порядок розгляду клопотань і застосування запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою визначаються відповідно ст. ст. 183, 193, 194, 196, 197, 202, 492 КПК України.

Згідно приписів ч. ч. 1, 4 ст. 196, ст. ст. 197, 202, 205 КПК України застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою здійснюється на підставі ухвали суду, яка підлягає негайному виконанню і строк дії якої не може перевищувати 60 днів. Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення (ст. 205 КПК України) .

Жодна із глав КПК України не містить іншого порядку взяття, тримання та звільнення особи з-під варти на будь-якій стадії процесу, ніж в порядку та строки як це передбачено у главі 18 розділу II КПК України, а саме: шляхом постановлення ухвали суду щодо взяття особи під варту або зміну запобіжного заходу.

В розумінні закону ч. 5 ст. 202 КПК України, за допомогою висновку від попереднього правового явища до наступного і навпаки, можна дійти висновку, що тримання особи під вартою можливо лише на підставі судового рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає такий запобіжний захід.

П. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України зазначає, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім інших питань, приймається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, однією із засад кримінального провадження є доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень (ч. 1 п. 14 ст. 7 КПК України).

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 21 КПК України, вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України. При тлумаченні вказаної правової норми за допомогою висновку від протилежного, випливає, що якщо обов`язковими і такими що підлягають безумовному виконанню є судові рішення, що набрали законної сили, то, відповідно, судові рішення, які не набрали законної сили не є обов`язковими і не підлягають виконанню.

Із системного тлумачення ст. ст. 532, 533, 535 КПК України, які встановлюють порядок набрання судовим рішенням законної сили та його виконання, можна зробити висновок, що вирок вступає у законну силу після спливу строку на подачу апеляційної скарги або після апеляційного оскарження, у зв`язку із чим виконання вироку суду до набрання ним законної сили законом не передбачено.

Таким чином, необхідно чітко розмежовувати такі поняття, як винесення рішення і виконання рішення , так як передбачаючи можливість винесення такого рішення (п/п 1 п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України) законодавець не передбачив можливість виконання такого рішення до вступу вироку в силу та передбачив можливість виконання вироку суду вже після вступу такого рішення суду в законну силу.

Крім цього, законодавець чітко визначив, що може бути підставою для тримання особи під вартою та в якому порядку це вирішується (ч. 2 ст. 331 КПК України), тобто правовою підставою для обрання такого запобіжного заходу, як взяття під варту, може слугувати лише ухвала суду, або вирок, однак який вже набрав законної сили і зазначені дії щодо взяття під варту, будуть лише слугувати не заходом забезпечення кримінального провадження, а відбуванням покарання, визначеним судом у відповідному вироку.

В жодній нормі КПК України не міститься посилання на те, що вирок суду першої інстанції може вступати в силу не за правилами, визначеними в ст. 532 КПК України, а будь-яким іншим чином. Також, в КПК України не зазначено про те, що якась частина вироку може вступати в силу раніше, а якась частина вироку може вступати в силу в порядку ст. 532 КПК України.

Як випливає із рішень Європейського суду з прав людини, поняття свавілля у ст. 5 § 1 має більш широке значення, аніж просто недотримання національного законодавства, тому що позбавлення волі може бути законним з точки зору внутрішнього права, але все ж свавільним в розумінні Конвенції, порушуючи тим самим її положення.

Європейський суд наголошує на тому, що у справі, в якій йдеться про позбавлення свободи, особливо важливим аспектом є дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінною вимогою є наявність у національному законі чітко сформульованих умов, за яких здійснюється позбавлення свободи, та забезпечення передбачуваності застосування самого цього закону, тобто відповідності його до встановленої Конвенцією вимоги законності (рішення по справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства).

Таким чином, системний аналіз норм кримінального процесуального законодавства України свідчить про те, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вироком суду з визначенням у резолютивній частині вироку строком настання певної події, а саме: набрання цим вироком законної сили, не відповідає критерію передбачуваності закону для цілей ст. 5 Конвенції та ст. ст. 196, 197, 202 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що відсутні законні підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування призначеного судом покарання ОСОБА_6 обчислювати з часу його фактичного затримання.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування суд стягує з ОСОБА_6 на користь держави. Відповідно до положень ч.4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст.72 КК України до покарання призначеного цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання призначеного ОСОБА_6 13.02.2023 за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) місяця, призначивши остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю вироків у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування у розмірі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2023 після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі: паперовий згорток з невідомою порошкоподібною речовиною білого кольору, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження № 0002449 від 12.07.2023, один спеціальний пакет 3654404 на якому маються пояснювальні написи: Україна МВС Експертна служба; Підрозділ Харківський НДЕКЦ МВС; Номер, дата висновку (фабула): № СЕ-19/121-23/7478-НЗПРАП від 12.05.2023; шприц медичний з рідиною, який містить у своєму складі метадон, маса якого в перерахунку на масу сухого залишку, становить 0,0675 грама, які здані на зберігання до камери схову речових доказів УЛМТЗ в Харківській області знищити; рідину у шприці, яку поміщено до спеціалізованого сеф-пакету КІУ2143019, який зберігається в камері схову речових доказів ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП України в Харківській області знищити; оптичний CD-R диск ТМ «VIDEX» 700МВ із записом проведення огляду місця події 04.04.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні № 0000165 від 05.04.2023, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення ОСОБА_6 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1