КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/4908/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року у задоволенні клопотання начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000177 від 22 лютого 2024 року - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою начальник відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна у повному обсязі.

Уважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки проведений судовий розгляд є неповним, висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, слідчим суддею допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що розгляд клопотання про арешт майна проведено без участі прокурора, який в окремому клопотанні підтримав свою позицію та просив здійснювати судовий розгляд за його відсутності, оскаржувана ухвала слідчого судді до прокуратури надійшла 24 червня 2024 року, що підтверджується копією вказаної ухвали з відміткою про отримання, яка долучена до апеляційної скарги.

У мотивування скарги зазначає, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення слідчим суддею допущено істотні порушення вимог КПК України, а саме: не забезпечено належного повідомлення прокурора та слідчого про день, час та місце розгляду клопотання з наданням їм необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом; не прийнято до уваги заяву прокурора про причини неявки та про підтримання свого клопотання у повному обсязі, а саму неявку прокурора та слідчого розцінено як відмову від підтримання клопотання, що не передбачено чинним КПК України; розгляд клопотання з дослідженням та оцінкою доказів не проведено; винесено ухвалу без зазначення встановлених судом обставин з посиланням на докази, а також із зазначенням про те, що дана ухвала оскарженню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності прокурора.

Згідно матеріалів справи копія оскаржуваної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону отримана 24 червня 2024 року, що підтверджується долученими до скарги доказами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи прокурора про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000177 від 22 лютого 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 426-1, частиною третьою статті 209 КК України.

11 червня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення та майна, яке було здобуте у результаті його вчинення.

Під час проведення обшуку виявлено та вилучено мобільні телефони «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_1 та «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_2 , з яких власниками було видалено інформацію перед проведенням слідчої дії, а також вхід до них пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань від 11 червня 2024 року виявлене та вилучене в ході проведеного 11 червня 2024 року обшуку майно, а саме мобільні телефони «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_1 та «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_2 , було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

12 червня 2024 року начальник відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерський районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000177 від 22 лютого 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року у задоволенні клопотання начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000177 від 22 лютого 2024 року - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

Згідно положень статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Як установлено матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя встановив, що клопотання про арешт майна відповідає вимогам статті 171 КПК України, а отже у розумінні вимог статті 172 КПК України, навіть за відсутності у судовому засіданні прокурора, мав всі законні підстави та обов`язок розглянути подане клопотання по суті.

Таким чином, слідчий суддя, відмовивши у задоволенні клопотання про арешт майна лише з підстав відсутності у судовому засіданні слідчого та/або прокурора, формально підійшов до вирішення вказаного клопотання, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

Отже, колегією суддів установлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні обставини та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, необґрунтовано пославшись лише на те, що прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, відтак останні на час розгляду клопотання його не підтримують, отже, правові підстави для розгляду клопотання по суті відсутні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 426-1, частиною третьою статті 209 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що мобільні телефони «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_1 та «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_2 , виявлені та вилучені в ході проведеного 11 червня 2024 року обшуку, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки, як зазначає у клопотання прокурор, вилучені мобільні телефони, з яких власниками було видалено інформацію перед проведенням слідчої дії, а також вхід до яких пов`язаний з подоланням систем логічного захисту, зберегли на собі сліди кримінальних правопорушень, а отже такі докази становлять інтерес для досудового розслідування, мають доказове значення у кримінальному провадженні, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою його збереження та досягнення дієвості цього провадження.

Крім того, 11 червня 2024 року виявлене та вилучене майно в ході проведеного обшуку було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на виявлене та вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

З огляду на положення частин другої, третьої статті 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам статей 170, 171 КПК України.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майно, а саме мобільні телефони «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_1 та «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підлягають арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження за №0000177 від 22 лютого 2024 року та відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім у повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000177 від 22 лютого 2024 року - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме мобільні телефони «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_1 та «Iphone 12» ІМЕІ НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вилучені 11 червня 2024 року під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3