Справа № 333/1724/21
Провадження № 1-кп/333/89/24
УХВАЛА

27 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021 року та 06.05.2021 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшли обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст.185 КК України, відповідно.

Згідно з обвинувальним актом від 19.03.2021 року досудовим розслідуванням встановлено, що у вечірній час 02 березня 2021 року ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого мешкання на першому поверсі першого під`їзду гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно впевнившись, що його дії залишаться не поміченими, шляхом вільного доступу викрав велосипед марки «Аіст», з жіночим типом рами, синього кольору, вартістю 600 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_4 зник з місця скоєння кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 на суму 600 гривень 00 копійок.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого, ч. 1 ст. 185 КК України, який кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Згідно з обвинувальним актом від 31.03.2021 року досудовим розслідуванням встановлено, що у вечірній час доби 05.03.2021, більш точний час слідством не встановлено, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, перебуваючи на першому поверсі гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , переконавшись, що за його злочинними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає та вони залишаються непоміченими, з метою особистого збагачення, таємно викрав велосипед марки «Салют 24» у металевому корпусі синьо-чорного кольору, який згідно висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи №390-21 від 23.03.2021, оцінюється в 550 гривень 00 копійок, що належить потерпілій ОСОБА_7 , та велосипед марки «SMART SAGMA LINE», що згідно висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи №390-21 від 23.03.2021, оцінюється в 1116 гривень 67 копійок, що належить потерпілій ОСОБА_8 , покинувши місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши останній майнової шкоди на зазначену суму.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого, ч.2 ст.185 КК України, що кваліфікується як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

03.08.2021 року кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.185 КК України були об`єднані в одне провадження за №333/1724/21 (провадження №1-кп/333/458/21).

27.11.2024 року у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття вказаного об`єднаного кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинуваченому було роз`яснено зміст Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX та наслідки закриття провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України в порядку, передбаченому ст. 479-2 КПК України, зокрема, щодо закриття провадження не з реабілітуючих підстав. ОСОБА_4 зазначив, що йому зрозумілий зміст наведених норм і він наполягає на закритті провадження з вказаних ним підстав.

Прокурор та захисник не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за підставі п.4-1ч.1 ст.284 КК України.

Суд заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до такого.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст.147 Конституції України офіційне тлумачення законів України дає Конституційний Суд України.

Виходячи з положень рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997 щодо офіційного тлумачення ст.58 Конституції України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У абз.3 п.2, абз.4 п.3 мотивувальної частини рішення №6-рп/2000від 19.04.2000року, Конституційний Суд України офіційно розтлумачив положення ст.58 Конституції України саме щодо зворотної дії в часі кримінально-правової норми, котра пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це, зокрема, стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

За змістом ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Тобто у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за відповідними частинами ст.51 КУпАП. Отже, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яку передбачено адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 07.10.2024 у справі 278/1566/21.

Згідно вказаного рішення об`єднана палата ККС ВС дійшла висновку про те Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні чужого майна 02.03.2021 року вартістю 600 грн., а 05.03.2021 року вартістю 550 грн. та 1116 грн. 67 коп.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент скоєння таємного викрадення чужого майна потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив у 2021 році 2270 грн.

За приписами частини першої, третьої статті 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Пункт 4-1 ч.1 ст.284 КПК України визначає, що кримінальне провадження закривається у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ураховуючи те, що вартість викраденого майна, вказаного в обвинувальному акті становить 600 грн., 550 грн. та 1116 грн. 67 коп., тобто ці суми були меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність у 2021 році 2270 грн., а також отриманої під час судового розгляду згоди обвинуваченого ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією злочину, суд вважає, що з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, кримінальне провадження підлягає закриттю з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Водночас суд враховує, що скасовано кримінальну протиправність діяння, яке вказане в обвинувальних актах відносно ОСОБА_4 , але не скасовано його протиправність взагалі. Тому, прокурор не позбавлений можливості, за наявності підстав, направити необхідні документи до органу, уповноваженому порушувати процедуру притягнення до адміністративної відповідальності.

У кримінальному провадженні було заявлено цивільні позови: потерпілою ОСОБА_8 на суму 2000 грн. та потерпілою ОСОБА_7 на суму 850 грн.

Відповідно до вимог ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

10 серпня 2021 р. Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 161/694/20 виснував, що у разі закриття кримінального провадження у зв`язку з нереабілітуючою підставою, така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що суд прийняв рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за нереабілітуючою підставою, тому цивільні позові ОСОБА_8 та ОСОБА_7 необхідно залишити без розгляду, а вказаним потерпілим роз`яснити, що вони мають право на пред`явлення позову у порядку цивільного судочинства.

Згідно обвинувального акту процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи №390-21 від 23.03.2021 року складають 686 грн. 44 коп. Водночас, клопотання про відшкодування вказаних процесуальних витрат з боку прокурора не надходило, тому суд вважає за необхідне віднести їх на рахунок держави.

Судом встановлено, що постановами слідчого велосипеди марки «Салют 24» чорно-синього кольору, «Smart Sigma Line», «Аіст» визнані речовими доказами.

Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, майно, що було предметом кримінального правопорушення або іншого суспільного небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику.

Вказані велосипеди є предметами кримінальних правопорушень, на цей час зберігаються у потерпілих, тому вважаю, що о їх необхідно залишити останнім.

Керуючись ст. 5 КК України, п. 4-1 ч.1 ст. 284, ст.ст. 372, 376, 479-2 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч.ч. 1,2 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: велосипеди марки «Салют 24» чорно-синього кольору, «Smart Sigma Line», «Аіст», що знаходяться на зберіганні у потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , відповідно залишити останнім.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи №390-21 від 23.03.2021 року у розмірі 686 грн. 44 коп. віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29.11.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1