Провадження № 1-кс/638/3693/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002428 від 19.11.2024 за ознаками складів кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених пунктом 6 частини другої статті 115, частиною четвертої статті 187, частиною другою статті 15, пунктом 6 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про арешт майна, у якому прокурор просить накласти арешт на виявлену паперову серветку зім`яту біло-блакитного кольору, слідчим СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 , під час проведеного огляду місця події на відкритій ділянці місцевості 19.11.2024 у період часу з 16 год. 46 хв. до 16 год 59 хв. за адресою м. Харків поблизу адреси: АДРЕСА_1 , за координатами 50.0530436, 36.2592008.

Прокурор у судове засідання не з`явився.

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до частини першої статті 172 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників судового процесу, на підставі частини четвертої статті 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, суд встановив, що відповідно до вимог частин першої, другої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з пунктом 1 частини другої, частини четвертої статті 170 КПК України, арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з приписами частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України).

При цьому, згідно з частиною першою статті 179 Цивільного кодексу України, річ є предметом матеріального світу, щодо якої можуть виникати цивільні права та обов`язки. Речі відрізняються від інших предметів матеріального світу здатністю задовольняти потреби людини, бути об`єктом цивільно-правового обігу.

Варто розрізняти речі як майно і речі немайнового характеру.

Речі та документи, які містять ознаки доказу в кримінальному провадженні, однак не наділені ознаками майна, не є об`єктами цивільних прав, не мають історичної, художньої, наукової, літературної, економічної або іншої істотної цінності, зокрема, для особи, у якої вони, не потребують вирішення питання про арешт.

Такі речі підлягають зберіганню протягом усього часу кримінального провадження за правилами, передбаченими статтею 100 КПК України.

У даному випадку вилученим предметом є паперова серветка зім`ята біло-блакитного кольору, що не має жодної цінності, корисних властивостей, її вилученням не завдається майнової шкоди володільцю, отже такі дії не містять ознак втручання у володіння особою майном, а відтак її вилучення відбулося відповідно до закону.

Таким чином, оскільки накладення на зазначену серветку є недоцільним (оскільки вона не має жодної істотної цінності та не потребує обмеження права володіння), вона не підпадає під визначення майна, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1