21.10.2024

Справа № 642/5192/24
Провадження № 1-кп/642/624/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в спрощеному провадженні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000296, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Надим Тюменська область рф, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 20.01.2021 Ленінським районним судом м. Харкова за ст. 126-1 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 20.07.2022 Київським районним судом м. Полтави за ч.1 ст.125 КК України до штрафу 850 грн., 09.09.2022 знятий з обліку в зв`язку зі сплатою штрафу;

- 13.02.2023 Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до 160 годин громадських робіт, 19.05.2023 знятий з обліку по відбуттю покарання;

- 05.09.2023 Київським районним судом м. Полтави за ст. 126-1, ст.71 КК України до 1 року 1 місяця обмеження волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

07 серпня 2024 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_3 , знаходився за місцем свого мешкання, а саме в кв. АДРЕСА_3 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , з якою він спільно проживає однією сім`єю, але не перебуває у шлюбі, де у них виник конфлікт на ґрунті ревнощів.

В ході спілкування між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході якого останній діючи з раптово виниклим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи діяти саме таким чином, знаходячись у положенні стоячи, обличчям до обличчя, по відношенню до ОСОБА_4 , діючи зі значною силою, обома руками схопив її за зап`ястя правої руки та почав викручувати, від чого остання відчула сильний фізичний біль, після чого ОСОБА_3 , тримаючи обома руками за зап`ястя правої руки із силою штовхнув ОСОБА_4 на диван, так, що вона впала на спину, а ОСОБА_3 продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тілесних, схопив ОСОБА_4 лівою рукою за шию, та діючи зі значною силою почав стискати, від чого остання відчула фізичну біль.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_4 , згідно висновку судово - медичного експерта № 09-1268/2024 від 14.08.2024 тілесні ушкодження у вигляді синця на шиї та правому передпліччі, що викликало незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів (відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Враховуючи, що ступінь відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема те, що останні є особами, які спільно проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, та характер насильства відповідають критеріям, визначених у ст. ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд вважає що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

До обвинувального акта відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Потерпіла ОСОБА_4 , відповідно до наданої нею заяви згодна зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження та згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше неодноразово судимий, обвинувачується в скоєнні даного золочу, вчиненому в період відбуття покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 05.09.2023 року, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також, що потерпіла ОСОБА_4 не має до обвинуваченого будь-яких претензій.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно правової позиції Конституційного Суду України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести покарання у виді громадських робіт, оскільки, на думку суду, саме таке покарання, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищеними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого, а також оскільки він не працює та не має постійних джерел доходу та законних засобів до існування.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Частиною 4 статті 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 72 КК України одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Статтею 73 КПК України визначено порядок обчислення строків покарання. Строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.125 КК України, в період відбуття покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 05.09.2023 року, то суд остаточне покарання йому призначає за сукупністю вироків за правилами ст.ст.71, ст.72 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті ) годин.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 05.09.2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання, з урахуванням ст.72 КК України, у виді 1 (одного ) року 1 (одного) місяця 25 (двадцять п`ять) днів обмеження волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання та направлення для відбуття покарання до кримінально-виконавчої установи.

Після вступу вироку з законну силу направити його на виконання до ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області з метою затримання та направлення ОСОБА_3 для відбуття покарання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу отримання учасниками судового провадження копії вироку суду.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1