УХВАЛА

Іменем України

30 вересня2024 року

м. Київ

справа № 175/5297/21

провадження № 51-4382 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року,

Короткий зміст вироку, оскаржуваної ухвали та встановлені обставини

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Як установив суд, 09 червня 2014 року, близько 01:00 год, ОСОБА_5 , знаходячись біля магазину «Лукошко», по АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з умислом, спрямованим на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, почав розмахувати ножем перед обличчям ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_6 пішов до магазину «Лукошко», а ОСОБА_5 наздогнав його та наніс йому один удар правою ногою в ділянку голови і одночасно з цим один удар ножем в ділянку грудної клітини, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на асфальт. Після чого ОСОБА_5 наніс ОСОБА_6 не менше двох ударів ногами в ділянку обличчя. Смерть ОСОБА_6 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, з ушкодженням серця та наступною кровотечею і крововтратою.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вказує, що судами не доведено умислу її підзахисного на вчинення умисного вбивства, тобто не встановлено суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК. Таку обставину можна встановити шляхом допиту обвинуваченого, однак, він не допитувався, оскільки здійснювалось спеціальне судове провадження. Також захисник припускає, що умисел її підзахисного міг бути спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з копії вироку, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вбивстві ОСОБА_6 , тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині на підставі показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , фактичних даних, які містяться у протоколі огляду місця події, акті судово-медичного обслідування, протоколі проведення слідчого експерименту, висновках судово-медичних експертиз, а також інших досліджених письмових доказах, зміст яких детально відображено у вироку.

Дослідивши зазначені докази, надавши кожному з них належну оцінку з точки зору належності, достовірності та допустимості, а всім доказам у сукупності, з точки зору їх достатності для прийняття рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК. Такий висновок суду є достатньо мотивованим й ґрунтується на даних, які було належним чином перевірено в судовому засіданні та змістовно наведено у вироку.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК.

Апеляційний суд, як убачається з ухвали від 19 червня 2024 року, ретельно перевірив доводи захисника, наведені в його апеляційній скарзі, які за своїм змістом є аналогічними доводам його касаційної скарги, надав на них вичерпні відповіді та обґрунтовано залишив цю скаргу без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, немає підстав.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.

Доводи сторони захисту про те, що судами не встановлено наявність у ОСОБА_5 умислу на позбавлення потерпілого життя є безпідставними.

Частиною 1 ст. 115 КК встановлено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони цей злочин характеризується виною у формі умислу. При цьому, умисел може бути як прямим, так і не прямим. Про спрямованість умислу саме на позбавлення життя особи можуть свідчити, зокрема, спосіб та знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Одним із доказів, який вказує на умисність завдання смерті іншій особі, є спричинення ушкоджень у життєво важливий орган потерпілого, у результаті чого настає його смерть.

Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, при оцінці діянь засудженого (з`ясуванні змісту і спрямованості умислу) правильно врахував те, що ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин наніс потерпілому один удар правою ногою в ділянку голови і одночасно з цим один удар ножем в ділянку грудної клітини (в життєво важливий орган). З урахуванням обраного знаряддя вчинення злочину - ножа, локалізації поранень (життєво важливий орган - грудна клітка), механізму його заподіяння, суд вірно прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_5 умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 .

Суд вважає безпідставними доводи захисника про те, що оскільки у цьому кримінальному провадженні здійснювалось спеціальне судове провадження, обвинувачений не допитувався, то й суб`єктиву сторону злочину суд не міг встановити.

У ході судового розгляду, суд з`ясовує всі обставини кримінального провадження, безпосереднього досліджує та оцінює усі докази надані сторонами у кримінальному провадженні з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому допит обвинуваченого не є визначальним для встановлення суб`єктивної сторони складу злочину.

У цьому кримінальному провадженні висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, було зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

У касаційній скарзі не міститься переконливих і достатніх аргументів щодо порушення норм матеріального права при здійсненні судового й апеляційного провадження, а тому немає необхідності в перевірці матеріалів справи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3