УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 127/29397/21

провадження № 51-3122 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2024 року і

встановила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення, за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року, з урахуванням змін, унесених 30 квітня 2024 рокуВінницьким апеляційним судом, ОСОБА_4 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі за:ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) - на строк 4 роки; ч. 2 ст. 307 цього Кодексу - на строк 7 років без конфіскації майна, на підставі частин 1, 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо речових доказів тапроцесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, грабежу; незаконного придбання й зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, повторно.

Як установив суд, 18 вересня 2021 року о 12:30 на вул. Магістратській у м. Вінниці ОСОБА_4 , узявши у ОСОБА_5 мобільний телефон, наданий останнім добровільно, відмовився його повернути, ударив кулаком потерпілого в обличчя й зник з місця вчинення злочину. Унаслідок таких дій засудженого ОСОБА_5 було спричинено легких тілесних ушкоджень та завдано матеріальної шкоди в розмірі 825 грн.

Крім того, ОСОБА_4 придбав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який із цією ж метою зберігав розфасованим у запакованих згортках. Надалі 25 листопада 2021 року біля будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 затримали правоохоронці й вилучили у нього 14 згортків із канабісом, загальною вагою 12,35 г.

У цьому провадженні, діючи в інтересах засудженого ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 раніше звертався з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду від 30 квітня 2024 року і за поданою скаргою колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду 29 липня 2024 року відмовила у відкритті провадження за процедурою, передбаченою п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України ( далі - КПК).

Наразі засуджений ОСОБА_4 також подав касаційну скаргу, в якій наводячи доводи подібні викладеним у скарзі його захисника, так само просить скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК згадану ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. За твердженням засудженого, упродовж апеляційного перегляду не було ретельно перевірено всіх доводів сторони захисту про відсутність мети збуту канабісу, необґрунтовано їх відхилено, що зумовило неправильну кваліфікацію діяння за ч. 2 ст. 307 КК замість ч. 2 ст. 309 цього Кодексу. На думку скаржника, його показання та свідків - понятих, факт вилучення під час затримання шприців із залишками речовини, наявність обвинувального акта в іншій справі, в якій йому інкримінується ч. 1 ст. 309 КК, не відображення в протоколі огляду диску з інформацією з телефону відомостей, котрі би дали змогу встановити час та пристрій виготовлення фотографій, залишились без належної оцінки, натомість суд зважив лише на кількість згортків із канабісом. Крім того, автор скарги вважає, що посилання в ухвалі на його судимість у 2013 році суперечить положенням ст. 88 КПК.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність юридичної оцінки діяння за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються. Не міститься у поданій скарзі також аргументів про несправедливість призначеного покарання.

За правилами статей 433, 438 КПК, суд касаційної інстанції не уповноважений ревізувати повноту апеляційного розгляду, перевіряти докази з погляду їх достовірності та відповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Відповідно до статей 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою; у ній має бути зазначено мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення, а також положення закону, яким він керувався; при залишенні скарги без задоволення - зазначаються підстави, на яких її було визнано необґрунтованою.

Цих законодавчих приписів суд апеляційної інстанції дотримався.

Так, відповідно до ухвали, крім прокурора, вирок оскаржив у порядку апеляційної процедури обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 . У поданих скаргах сторона захисту, не оспорюючи обґрунтованість засудження за ч. 2 ст. 186 КК, наполягала на відсутності мети збуту канабісу, у зв`язку з чим просила перекваліфікувати діяння з ч. 2 ст. 307 на ч. 2 ст. 309 КК і призначити покарання в межах санкції цього закону.

За змістом оспорюваної ухвали, усупереч твердженням засудженого апеляційний суд перевірив усі доводи сторони захисту і правильно встановив, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, ґрунтується на зібраних у справі й безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказах, оцінених у їх сукупності відповідно до ст. 94 КПК.

Спростовуючи аргументи засудженого і його захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідність перекваліфікації вчиненого діяння на ч. 2 ст. 309 КК, апеляційний суд у своїй ухвалі навів конкретні докази, котрі доводять незаконне придбання й зберігання ОСОБА_4 особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.

Зіставивши фактичні дані щодо розміру вилученого наркотичного засобу, його розфасування й упакування (14 згортків) із зафіксованою на компакт диску інформацією з телефона засудженого про місця «закладок», оцінивши їх у взаємозв`язку з іншими доказами, апеляційний суд умотивовано виснував, що загальна вага вилученого канабісу (12,35 г) значно перевищує потреби у власному вживанні. З огляду на це, поведінку засудженого в минулому, котрий притягався до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний із незаконним збутом наркотичних засобів, суд визнав неспроможною версію захисту щодо мети вчинення суспільно небезпечного винного діяння.

Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів висновки апеляційного суду, у касаційній скарзі немає. Ураховуючи зміст зібраних доказів та встановлені фактичні обставини, вилучення у ОСОБА_4 , окрім згортків із канабісом, шприців із речовиною, висунення йому обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК в іншій справі не виключає наявності у засудженого мети збуту.

Крім того, не є слушними доводи засудженого про те, що зафіксовані в протоколі огляду компакт диску дані не можуть бути використані як доказ мети збуту, адже у скарзі не зазначено істотних порушень, які вливають на результати процесуальної дії. Натомість у силу ч. 2 ст. 84 КПК указаний документ є джерелом доказів.

Дані, які характеризують особу засудженого входять до переліку обставин, визначених у ст. 91 КПК. Тому поведінка ОСОБА_4 в минулому має правове значення, а її оцінка, не є підставою для скасування оспорюваного рішення, зважаючи на приписи ст. 412 вказаного Кодексу.

Також не можна визнати спроможними посилання ОСОБА_4 на практику Верховного Суду, адже перелічені у скарзі постанови від 29 жовтня 2020 року та 16 травня 20123 року (справи № 461/895/19, № 161/16441/20) стосуються проваджень, фактичні обставини в яких є відмінними від обставин у цій справі.

Отже, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження суд апеляційної інстанції не мав правових підстав для зміни юридичної кваліфікації діяння з ч. 2 ст. 307 на ч. 2 ст. 309 КК, а тому відмовив у задоволенні апеляційних вимог сторони захисту.

Переконливих аргументів, котрі би свідчили про постановлення оспорюваної ухвали з істотним порушенням норм права, у поданій касаційній скарзі не наведено.

Оскільки з касаційної скарги та доданого до неї судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8