Єдиний унікальний номер справи 333/2018/23
Номер провадження 1-кс/333/2095/24
УХВАЛА

іменем України

про арешт майна

24 липня 2024 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115; ч. 3 ст. 332-1; ч.2 ст.189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні начальника Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115; ч. 3 ст. 332-1; ч.2 ст.189 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, перебувають матеріали кримінального провадження № 0002001, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115; ч. 3 ст. 332-1; ч.2 ст.189 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 18.12.2022 невстановлена особа з числа військовослужбовців Національної гвардії України, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , із застосуванням вогнепальної зброї невстановленого разка вчинила умисне вбивство ОСОБА_5 .

Окрім того встановлені факти порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї з метою заподіяння шкоди інтересам держави, вчинені організованої групою.

Також до правоохоронного органу звернувся ОСОБА_6 із заявою про те, що 19.11.2022, на території міста Запоріжжя, невстановлені досудовим розслідуванням особи, один з яких називався співробітником ГУР МО, всупереч волі потерпілого, доставили його до невстановленого приміщення, де примусово утримували, здійснювали заходи фізичного та психологічного впливу, шляхом нанесення ударів, завдання фізичного болю, погроз фізичної розправи та оприлюднення відомостей компрометуючого характеру, вимагали передачу грошових коштів у розмірі 4000 Євро.

При проведенні досудового розслідування було встановлено та в якості свідка допитано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, його дружина із сином залишили територію України та виїхали до Німеччини. Розуміючи, що під час дії воєнного стану, введеного на території України, виїзд чоловіків мобілізаційного віку обмежений, він почав шукати можливості залишити територію України, щоб бути поряд із родиною. З цією метою, в месенджері «Телеграм» він знайшов групу з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », приєднавшись до якої побачив, що між учасниками групи обговорювалися саме питання щодо виїзду з України. Надіславши повідомлення у вказану групу з проханням про допомогу у залишенні країни, через деякий час йому надійшло приватне смс-повідомлення від невстановленої особи, підписаної в месенджері «Телеграм», як « ОСОБА_8 ». В повідомленні невстановлена особа зазначила про те, що вартість вказаної послуги коштує 2000 доларів США, після сплати вказаної суми коштів, ОСОБА_7 будуть передані документи, на підставі яких він зможе виїхати за межі території України. Він надав згоду та переказав грошові кошти на банківський рахунок, який йому був надісланий у повідомленні, а також свою фотокартку та необхідні анкетні данні. Через кілька днів, під час особистої зустрічі з раніше невідомим йому чоловіком на АДРЕСА_2 , останній передав йому тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку військово-лікарської комісії на його ім`я, в яких зазначено про непридатність до військової служби. Вказані документи він приніс за місцем мешкання та жодним чином ними не скористався, оскільки розумів, що вони підроблені та за їх пред`явлення передбачена кримінальна відповідальність.

В період з 19:40 год. до 20:00 год. до 19 липня 2024 року, за письмовою заявою ОСОБА_7 щодо добровільної видачі, при проведенні огляду було вилучено:

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 27.05.2020 ІНФОРМАЦІЯ_3 з підписами та відтисками печаток на 1 аркуші;

- довідка військово-лікарської комісії №56/17 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 27.05.2020 ІНФОРМАЦІЯ_3 з підписами та відтисками печаток на 1 аркуші.

Зазначені речі, відповідно до матеріалів кримінального провадження, належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

19 липня 2024 року постановою слідчого вказані вище вилучені об`єкти, у зв`язку із їх відповідністю критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

Оскільки речі та об`єкти, вилучені під час проведення огляду речей мають істотне значення для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні тому, що можуть зберігати на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення та містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Слідчий у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, просить задовольнити.

Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, не заперечує, щодо задоволення заявленого клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 244 КПК України особа, яка подала клопотання, повідомляється про місце та час його розгляду, проте її неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.2 ст.163 КПК України якщо сторона кримінального провадження, яка звернулася з клопотанням, доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, клопотання може бути розглянуто слідчим суддею, судом без виклику особи, у володінні якої вони знаходяться.

На підставі ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 108 КПК України ведеться журнал судового засідання.

Слідчий суддя накладає арешт на грошові кошти чи інше майно, якщо є підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст.167 КПК України, а саме:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування, матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Кримінального процесуального кодексу України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Аналіз змісту ст. 168 КПК України свідчить, що тимчасово вилученим майном може вважатись майно, яке одержано в результаті: затримання особи в порядку, передбаченому ст.ст. 207, 208 цього Кодексу, обшуку, огляду.

Вилучені речі, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Судом було встановлено, що клопотання слідчого, погоджене із прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, оформлене відповідно до вимог Кримінально процесуального кодексу України.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтував доводи клопотання, Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

На підставі пояснень слідчого та матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту речей в рамках зазначеного кримінального провадження, узгоджуються з положеннями частин 2, 3 ст. 170 КПК України.

Згідно абзацу 2 ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Також, окрім зазначеного, правовою підставою для арешту майна, є передбачені п. 2, 3 ч.3 ст. 132 КПК України загальні правила застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме:

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора. Вказані речі та документи будуть використані як доказ у даному кримінальному провадженні, оскільки є матеріальними об`єктами, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та місять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

- може бути виконане завдання кримінального, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням. Вказані речі та документи забезпечать швидке, повне та неупереджене розслідування кримінального провадження, відповідно до завдання кримінального провадження.

У відповідності до ст.173 ч.2 п.5 КПК України при вирішені питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотання слідчого чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 грудня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115; ч. 3 ст. 332-1; ч.2 ст.189 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 19 липня 2024 року при проведенні огляду речей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 27.05.2020 ІНФОРМАЦІЯ_3 з підписами та відтисками печаток на 1 аркуші;

- довідка військово-лікарської комісії №56/17 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 27.05.2020 ІНФОРМАЦІЯ_3 з підписами та відтисками печаток на 1 аркуші.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту проголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та проголошено 24 липня 2024 року о 16 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя ОСОБА_1