Номер провадження: 11-сс/813/1827/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

14 листопада 2024 року м. Одеса

Суддя-доповідач Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № №0000007, внесеного до ЄРДР 10 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт, із забороною відчуження, розпорядження та користування будь-якими особами на речі та документи, які були тимчасово вилучені в ході проведення обшуку від 16 серпня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню.

Мотиви апеляційного суду.

Розглянувши вказану апеляційну скаргу, суддя-доповідач приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими, не забороненими законом засобами, захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Механізм реалізації кримінальних процесуальних гарантій є по суті системою кримінальних процесуальних норм, які спрямовують кримінальне провадження на досягнення його завдань. Такими завданнями є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, право кожного учасника кримінального провадження на застосування належної правової процедури.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Законність та обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, також забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Тому передбачене Главою 16 КПК право на оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження та процесуальним інструментом виправлення судової помилки на цьому етапі кримінального провадження.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала про арешт майна, відповідно до п.9 ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, який становить п`ять днів з дня проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Таким чином, при вирішенні питання, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбаченого ст. 395 КПК України строку на апеляційне оскарження, слід чітко встановити початок перебігу вказаного строку та його закінчення.

Суддя-доповідач встановив, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 29 жовтня 2024 року, зокрема, за участі представника власників майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 , тобто для останніх строк для апеляційного оскарження, почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали).

Апеляційну скаргу було подана засобами поштового зв`язку 11 листопада 2024 року, тобто поза межами п`ятиденного строку на апеляційне оскарження, натомість, адвокат ОСОБА_3 , не порушує питання щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Окрім того, п. 3 ч. 7 ст. 173 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.64-2 КПК третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Тобто, зазначена норма вказує на те, що майно має належати особі, або перебувати у її володінні.

Як зазначалося вище, оскарженою ухвалою накладено арешт, зокрема на майно, яке було виявлено та вилучене за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Натомість, апеляційна скарга адвокатом подана в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак будь-які документи на підтвердження того, що останні є власниками арештованого майна, а саме: ноутбуку Lenovo IdeaPad 5 сірого кольору, S/N PF46KMJ2; мобільного телефону Samsung Galaxy S24 Ultra сірого кольору, S/N НОМЕР_1 ; жорсткого диску Apacer чорного кольору S/N 66; жорсткого диску Toshiba сірого кольору S/N 68HLC44GT; флеш-носія пам`яті Hi-rali чорного кольору без серійного номеру; готівкових коштів - 9 420 доларів США, та 160 фунтів, яке вилучене за місцем мешкання ОСОБА_7 , до апеляційної скарги не додані.

Отже, апелянтом не було надано документів, зі змісту яких можна було б встановити набуття права власності на вищенаведене майно, а посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідні докази долучені до справи, не може бути прийняте до уваги, зважаючи на відсутність документів, які б підтверджували вказане.

За таких обставин, суддя-доповідач вважає, що на момент надходження апеляційної скарги, за відсутності доданих документів, які підтверджують права власності, володіння, користування, розпорядження арештованим майном, не встановлено чи є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими особами, що мають права на подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу слідчого судді.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

При цьому, суддя-доповідач наголошує, що відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК України, представник у випадку усунення допущених порушень, має право повторно, в порядку Глави 31 КПК України, звернутися до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 24, 64-2, 173, 370, 393, 395, 399, 404, 405, 419, 422, 532 КПК України, суддя - доповідач,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № №0000007, внесеного до ЄРДР 10 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, - повернути апелянту.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та усіма додатками до неї невідкладно надіслати апелянту.

Роз`яснити апелянту, що, відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК України, повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на апеляційне оскарження.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2