Справа № 572/2436/15-к Провадження №11-кп/802/379/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001540 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чудель Сарненського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.301 КК України та виправданий за недоведеністю вчинення злочину обвинуваченим.

Вироком вирішено питання речових доказів.

Органом досудового розслідування, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, В лютому 2014 року( точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, за допомогою комп`ютерної техніки зареєструвався користувачем веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з обліковим записом « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і 17 вересня 2014 року, перебуваючи у невстановленому органом досудового розслідування місці, використовуючи можливості вказаного веб-ресурсу, за допомогою належного йому мобільного телефону марки «Philips Xenium W732» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , користуючись послугами мобільного оператора зв`язку «djuice» та маючи доступ до мережі Інтернет, завантажив до розділу «Відеозаписи» своєї сторінки користувача відеозапис «Nensi B Medina-Behind The Scenes Failed Exam. Vp4» розміром 155 МБ тривалістю 11хв.19 сек. кількість переглядів 22, відправник ОСОБА_11 , який містить сцени порнографічного характеру, відкривши загальний доступ до своєї сторінки, чим надав змогу переглядати порнографічну продукцію широкому колу в мережі Інтернет.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій вказує на його незаконність та необґрунтованість через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання обвинуваченого. Вказує, що судом надані стороною обвинувачення й наведені у вироку докази не були ретельно перевірені, зіставлені та належно оцінені у їх сукупності, внаслідок чого ОСОБА_8 було безпідставно виправдано. Зокрема, не взято до уваги показання матері ОСОБА_8 ОСОБА_12 щодо користування інтернетом з боку сина виключно за допомогою мобільного зв`язку, висновки мистецтвознавчої, комп`ютерної та комп`ютерної технічної експертизи від 17.03.2015 №1.3-91/14, 12.06.2015 року №1.4-32/15 та показання експерта ОСОБА_13 в суді першої інстанції, протоколи огляду сторінки користувача» ОСОБА_11 » розділу «Видеозаписи» та його мобільного телефону від 17.12.2014, 21.04.2015, процесуальний документ щодо долучення до справи речових доказів, які окремо та в своїй сукупності доводять причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому діяння. У зв`язку із цим, просить скасувати вирок суду від 04 грудня 2019 року. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.301 КК України, призначити покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У поданому на апеляційну скаргу письмовому запереченні захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції від 04 грудня 2019 року залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримував, просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечували і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягають з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Перевіривши матеріалами кримінального провадження за доводами апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного виправдання ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.301 КК України, то такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані під час досудового розслідування докази винуватості обвинуваченого, на які посилалися органи досудового розслідування, та згідно зі ст.94 КПК України оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Так, відповідно до обвинувального акта, обвинуваченому ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.301 КК України яке виразилось у зберіганні та розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру.

Під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення не визнав повністю та пояснив, що перебуваючи на заробітках в Російській Федерації в лютому 2014 року він придбав мобільний телефон «Philips Xenium W732» там його ремонтував, попросив знайомого зареєструвати його в соціальній мережі «Вконтакте». Загальний доступ до його сторінки закритий, він постійно змінював коди. В соціальну мережу «Вконтакте» заходив раз на день або раз на тиждень. 17 вересня 2014 року він був на заробітках в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, повернувся 1 листопада 2014 року. Телефон «Philips Xenium W732» дорогий, тому на роботу він його не брав, а залишив дома. Користувався старим мобільним телефоном «Нокіа». Ніхто із його друзів не говорив йому, що у нього на сторінці знаходиться файл порнографічного характеру. На свою сторінку «Вконтакте» міг заходити як з телефону так і з ноутбука, якого залишив в Росії, оскільки він був вже старий. Його веб-сторінку могли бачити тільки хлопці, які його реєстрували в соціальній мережі. Ствердив, що на досудовому слідстві він не визнавав своєї вини та не пропонував укласти угоду про визнання винуватості. Відеофайли з порнографічним зображенням не розміщував та не мав жодного наміру розповсюджувати.

В той же час, як зазначив місцевий суд, що стороною обвинувачення під час судового розгляду даного кримінального провадження не доведено, що обвинувачений ОСОБА_8 , завантажив через свій телефон на свою Інтернет-сторінку та мав умисел на розповсюдження відеоматеріалів порнографічного характеру, та усвідомлював цей факт, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, з дослідженого в суді першої інстанції, протоколу огляду від 17.12.2014 року, сторінки користувача, зареєстрованого як « ОСОБА_11 », яка була завантажена адресного ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » вбачається, що в розділі «Видиозаписи» наявні три відеозаписи, один з яких під назвою «Nensi B Medina- Behind The Scenes- Failed Exam. vp4» порнографічного характеру.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 дали показання, що вони 7 грудня 2014 року були запрошені у відділ поліції в якості понятих, де в службовому кабінеті їм показали декілька дисків та показали Інтернет сторінку, яка належала ОСОБА_8 , з даної сторінки копіювалися відеофайли порнографічного змісту. ОСОБА_14 відмовився переглядати диск, який містив сцени порнографічного характеру. Свідок ОСОБА_15 повідомив, що в його присутності переглядалися відеофайли з порнографічним змістом. Хто саме закачав файл з вмістом порнографії, ОСОБА_15 не відомо.

Відповідно до протоколу огляду 21.04.2015, яким було оглянуто мобільний телефон марки «Philips Xenium W732», з сім-картою мобільного зв`язку «djuice» та флеш-картка, ємкістю 16 GB «SanDisr Ultra», та висновків проведеної судової комп`ютерно-технічної експертизи №1.4-32/15 підтверджується факт наявності в мобільному телефоні файлів, які містять предмети порнографічного характеру.

Однак, вказані протокол та висновок експерта не підтверджують того, що ОСОБА_8 завантажив даний файл через свій мобільний телефон на свою Інтернет сторінку і мав умисел на розповсюдження таких файлів. Як повідомив в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 про те, що на його Інтернет сторінці знаходиться відеофайл з порнографічним зображенням, він дізнався від працівників міліції.

Допитана в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_12 підтвердила, що в період з 17 вересня 2014 року по листопад 2014 року її син ОСОБА_8 дійсно не було в дома. В перші дні серпня він поїхав на заробітки до м. Санкт-Перербург Російської Федереції і приїхав в кінці жовтня чи на початку листопада 2014 року. Під час обшуку в квартирі працівниками міліції нічого не було виявлено і не вилучено. Комп`ютера у них дома не має. ОСОБА_8 був зареєстрований в соціальних мережах, заходив туди тільки з телефону, оскільки був лише мобільний інтернет.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 дала показання, що з ОСОБА_8 знайома з початку 2014 року. Їй відомо, що він їздив на заробітки в період з 17.09.2014 року до початку листопада місяця 2014 року. Вона зареєстрована в соціальній мережі «В контакті». ОСОБА_17 є у неї в друзях, але вона не дуже любить спілкуватися, їй краще подзвонити. В 2015 році вона прийняла ОСОБА_8 в друзі, до 2015 року вона з ним не спілкувалася, чи відкрита його сторінка до публічного доступу не відомо. Вона заходить на сторінку щоб лише подивитися фотографії.

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_18 дав показання, що в період з вересня 2014 року по листопад 2014 року він був з ОСОБА_8 на заробітках в Російській Федерації, хто міг йому скачати відео фали, які містять порнографію він не знає, в нього тоді й телефону не було, був телефон простий в користуванні марки «Нокіа». 5.08.2014 року виїжджали маршруткою в Санкт-Петербург через Білорусію, прибули на місце через добу. Займалися будівельними роботами. Телефону марки «Філіпс» на той момент у ОСОБА_8 не було. Повернулися додому разом 01.11.2014 року. ОСОБА_18 часто їздив з обвинуваченим на заробітки за кордон, вони їздили на три місяці, потім одну неділю були дома і знову їхали на заробітки. Він запам`ятав дату, коли був з обвинуваченим на заробітках, оскільки у нього були документи, накладні з датами. Він особисто не є користувачем соціальних мереж. Комп`ютера або телефону не має. Він не бачив, щоб ОСОБА_8 користувався соціальною мережею. В телефоні обвинувачений йому ніколи не показував фотографій або відео. Як вони їхали на заробітки їх в маршрутному таксі перебувало 8 осіб. На об`єкті працювало 5 осіб. В 3 кімнатах жило 30 чоловік., в одній комуналці. Хлопці займалися, хто чим хотів. Про соціальні мережі він з обвинуваченим не розмовляли.

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_19 дав показання, що обвинувачений поїхав 5.08.2014 на заробітки і приїхав 1.11.2014, він знає про це, оскільки мав намір з ним їхати, але за сімейними обставинами у нього не вийшло поїхати. Він 01.11.2014 зустрічав ОСОБА_8 і ОСОБА_18 з маршрутки. Обвинуваченого він знає давно. В соціальних мережах він не зареєстрований, а обвинувачений зареєстрований. Він заходив на сторінку до ОСОБА_8 через сторінку своєї дружини. На його сторінці були фотографії, привітання, але щось порнографічного змісту на сторінці ОСОБА_8 не було.

Також, за результатами виконання ухвали Сарненського районного суду від 07.03.2017 про отримання дозволу на тимчасовий доступ до документів (інформації) встановлено, що використання мобільного терміналу з ІМЕІ-кодами : НОМЕР_3 , НОМЕР_2 в період з 04.08.2014 по 03.11.2014 в мережі «Київстар» зареєстроване не було.

Крім того, місцевим судом досліджено і належним чином оцінено з дотриманням вимог ст.ст.23, 94 КПК України письмові докази у кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення: витяг з реєстру про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 301 КК України на підставі рапорту о/у БЗПТЛ Сарненського РВ УМВС ОСОБА_20 про зберігання та розповсюдження в мережі Інтернет відеозаписів порнографічного характеру, протокол обшуку проведеного 10.04.2015, протокол огляду мобільного телефону «Philips Xenium W732» від 21.04.2015, висновок судової мистецтвознавчої експертизи від 17.03.2015 №1.3-91/14.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вищевказані докази були підставою та приводом для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за даним фактом, в тому числі для проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, всебічно й повно дослідив усі фактичні обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, в їх сукупності та взаємозв`язку; вжив усіх можливих передбачених процесуальним законом заходів до їх встановлення; в повному обсязі перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, у своєму рішенні навів детальний аналіз досліджених ним доказів, у тому числі й тих, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність, що у діянні ОСОБА_8 є склад інкримінованих йому кримінальних правопорушень, вказавши у мотивувальній частині вироку правові підстави виправдання.

Такі висновки місцевого суду достатнім чином мотивовані й ґрунтуються на даних, належно перевірених у судовому засіданні та змістовно наведених у вироку, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що відповідно до положень ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до кримінального закону предметом злочину, передбаченого ст.301 КК України, є твори, предмети або інші зображення порнографічного характеру, які визначені в нормі закону як порнографічні предмети.

Об`єктом даного злочину є моральні засади суспільства в частині розповсюдження інформації про статеве життя.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.301 КК України, полягає, зокрема, у діях щодо розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, тобто активними діями особи, направленими на надання іншим особам можливості ознайомитися із змістом продукції порнографічного характеру. Під розповсюдженням слід розуміти безоплатну передачу іншим особам, включаючи дарування, передачу у спадок, надання у тимчасове користування вказаної продукції. Крім того, під предметом вказаного злочину слід вважати відеопродукцію, а саме матеріальні носії, тобто кіноплівки, відеоплівки, комп`ютерні диски та цифрові носії інформації, на яких містяться фільми чи їх фрагменти відповідного змісту.

Із суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч.2 ст.301 КК України, характеризується умисною виною та метою, що полягає у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру. Мета має місце тоді, коли вказана продукція призначена для оплатної чи безоплатної передачі іншим особам.

Прямим є умисел у випадку, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Отже, сторона обвинувачення повинна була довести, що ОСОБА_8 умисно з певною метою вчиняв активні дії, спрямовані на розповсюдження відеоматеріалів порнографічного характеру, усвідомлював факт такого розповсюдження і мав намір саме розповсюджувати такі відео та передавати їх іншим особам.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_8 завантажив через свій телефон на свою Інтернет-сторінку відео файл та мав умисел на розповсюдження відеоматеріалів порнографічного характеру, та усвідомлював цей факт є недоведеним та жоден із наданих прокурором доказів не вказує на це.

Проаналізувавши вказані докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 є склад інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ст.301 КК України.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками місцевого суду.

Згідно положень п.10 ч.1, ст.7, ч.ч.1,2,4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В апеляційній скарзі не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду.

Що стосується аргументів прокурора про повторне дослідження доказів, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з таких мотивів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується..

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

Водночас, під час апеляційного розгляду за скаргою сторони обвинувачення суд апеляційної інстанції розглянув клопотання прокурора про повторне дослідження доказів та відмовив у його задоволенні через відсутність визначених законом підстав.

До того ж, суд апеляційної інстанції погоджується із оцінкою досліджених у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції доказів та не надає їм іншої оцінки.

Оскільки така позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду, що прослідковується у постановах від 7 жовтня 2021 року (справа № 521/6316/17, провадження, № 51-4669км19), від 23 листопада 2021 року (справа № 752/7624/18, провадження, № 51-10107км18) та від 30 листопада 2021 року (справа № 450/4029/18, провадження, № 51-3776км21) колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження не допустив порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування вироку суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: