Справа № 199/7917/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0001347, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.203-2 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся слідчий із вищевказаним клопотанням, в обґрунтування якого послався на те, що в провадженні СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0001347, кваліфіковане за ст.203-2 ч.1 КК України та розпочате 18 жовтня 2023 року за встановленою інформацією про те, що на території Амур-Нижньодніпровського району функціонують незаконні зали ігрових автоматів. 30 вересня 2024 року слідчим СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проведено огляд місця події у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , у ході чого було виявлено та вилучено системні блоки у кількості 9 одиниць та монітори у кількості 11 одиниць, які зберігаються в камері схову ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Вказані предмети в подальшому постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. З викладених підстав, посилаючись на те, що зазначене майно має значення речових доказів для розслідуваного кримінального провадження, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, прокурор просив задовольнити його клопотання в повному обсязі.

У судове засідання учасники розгляду клопотання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись, що у відповідності до ст.172 ч.1 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали поданого прокурором клопотання, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

В судовому засіданні встановлено, що СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001347, кваліфікованому за ст.203-2 ч.1 КК України.

30 вересня 2024 року старшим слідчим СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 у присутності двох понятих без ухвали слідчого судді та без дозволу володільця приміщення було проведено огляд місця події приміщення за адресою АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено: - системний блок Lenovo з маркуванням 1S1607R1GPBRHM89; системний блок Lenovo з маркуванням 1S1607R1GR8NFT6S; системний блок Lenovo з маркуванням 1S3492CDGPB5TLLX; системний блок Lenovo з маркуванням 1S349267GPB3EGPY; системний блок Lenovo з маркуванням 1S3492FEGPBM53RF; системний блок HP з серійним номером СZC2345679; системний блок HP з серійним номером CZC234566J; системний блок HP з серійним номером CZC2374V2V; системний блок HP з серійним номером CZC2013MVL; монітор НР з серійним номером СN470203MN; монітор НР з серійним номером СN4644045R; монітор НР з серійним номером CN470201YO; монітор НР з серійним номером CN474003L3; монітор НР з серійним номером CN474003XM; монітор НР з серійним номером CN442218DK; монітор ACER з написом М2473; монітор SAMSUNG з написом 41402 з серійним номером НА19НМDP651336T; монітор ASUS з серійним номером D7LMTF214216; монітор HP з серійним номером CN440605LK; монітор HP з серійним номером CN46491FK9, які поміщено до поліетиленових пакетів, які опечатано пластиковою пломобою.

01 жовтня 2024 року речі, виявлені і вилучені під час зазначеного вище огляду, постановою слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області визнані та долучені в якості речових доказів по кримінальному провадженню №0001347.

За змістом ст.ст.131, 132, 167, 170 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, різновидом яких є тимчасове вилучення майна та арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених КПК України.

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За змістом ст.ст.168, 208, 234, 236 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час огляду, обшуку, в тому числі затриманої особи.

Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частинами 2, 3 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст.173 ч.1 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, тобто наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Нормами ч.ч.1, 2 ст.237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

В свою чергу, частиною 2 ст.234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Крім того, згідно ст.233 ч.1 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст.233 КПК України визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст.234 КПК України, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст.255 КПК України.

Аналізуючи наведені прокурором в його клопотанні фактичні обставини, як підстави для задоволення клопотання, в контексті долучених до клопотання матеріалів, як доказів таких фактичних обставин, з урахуванням на вказані вище положення чинного кримінального процесуального законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, керуючись наступним.

Так, зі змісту поданого клопотання вбачається, що накладення арешту на майно зумовлено виникненням потреби його збереження як речових доказів. Однією з ознак доказу, зокрема речового, є допустимість, тобто отримання такого доказу у порядку, встановленому КПК України, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Поряд з цим, необхідними умовами для задоволення клопотання прокурора про арешт майна як речового доказу у кримінальному провадженні є доведення його необхідності (ст.173 ч.1 КПК України), дієвості такого заходу забезпечення кримінального провадження (ст.131 ч.1 КПК України), можливості виконання завдання, задля якого подається клопотання (ст.132 ч.3 КПК України), що з урахуванням обставин даного клопотання прокурора, означає, окрім іншого, доведення можливості використання майна, арешт на яке просить накласти прокурор, в якості речових доказів у кримінальному провадженні, тобто допустимості таких доказів. Разом з тим, як встановлено під час розгляду клопотання, майно, накласти арешт на яке просить прокурор, було виявлено та вилучено органом досудового розслідування в ході проведеного слідчим огляду місця події іншого володіння особи, а саме приміщення за певною адресою, що мало проводитись за правилами обшуку, тобто або за ухвалою слідчого судді, або за добровільною згодою особи, яка володіє таким приміщенням, або із подальшим невідкладним зверненням до слідчого судді після такого огляду для отримання дозволу на його проведення постфактум в порядку ст.233 ч.3 КПК України. Однак, матеріали клопотання не містять жодних підтверджень того, що на момент проведення згаданого огляду приміщення в органу досудового розслідування була наявна відповідна ухвала слідчого судді чи добровільна згода володільця приміщення на його огляді, про що свідчить зміст відповідного рапорту слідчого та зміст протоколу огляду. В подальшому у передбачені кримінальним процесуальним законом строки орган досудового розслідування до слідчого судді в прядку ч.3 ст.233 КПК України також не звертався. Відтак, з огляду на наведене, вилучене в ході огляду майно є недопустимим в якості речових доказів. Останнє, в свою чергу, не дозволяє суду зробити висновок, що арешт такого майна задля забезпечення його збереження як речових доказів буде відповідати положенням ст.ст.131, 132, 173 КПК України, які визначають підстави для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170, 173, 208, 233, 234, 236, 309, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0001347, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.203-2 ч.1 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1