Справа № 464/5935/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/696/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_12

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2024 року, -

встановила:

вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк три роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 440150 (чотириста сорок тисяч сто п`ятдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 440150 (чотириста сорок тисяч сто п`ятдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 420200 (чотириста двадцять тисяч двісті) гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, 8) на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, 8) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, 8) на користь ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 05.01.2021 приблизно о 07 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_5 , та рухаючись на вул. Хуторівка, що у м. Львові, в напрямку вулиці Стрийська, при проїзді її ділянки поблизу перехрестя вулиць Хуторівка Демнянська та наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху», «пішохідний перехід»); Р.2 п.п. 2.3 б), д); Р.12 п.п. 12.1, 12.3 і 12.4; Р.18 п. 18.1 Правил дорожнього руху, які проявилися в тому, що він керуючи транспортним засобом, який перебував у технічно-справному стані, рухався з перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкості, під час вибору швидкості руху не урахував дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував та рухався пішохід, не зменшив швидкості, щоб зупинитися, та не дав переваги в русі пішоходу ОСОБА_13 , яка в цей час рухалася на нерегульованому пішохідному переході, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого скоїв на неї наїзд. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 Правил дорожнього руху пішохід ОСОБА_13 отримала тупу поєднану травму тіла у вигляді крововиливів під м`які мозкові оболонки, переломів ребер справа з пошкодженням пристінкової плеври, тканини правої легені, перелому правого плеча, переломо-вивихів мало- та велико-гомілкових кісток в колінному та гомілково-ступневому суглобах, що призвело до кровотечі, гострої крововтрати та настання смерті.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок в частині призначення ОСОБА_14 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки змінити, пом`якшивши призначене ОСОБА_14 покарання, виключивши з вироку посилання на застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 440 150 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_9 440 150 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_11 420 200 гривень моральної шкоди скасувати та ухвалити новий вирок, яким відмовити у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що призначаючи ОСОБА_14 додаткове покарання, суд виходив здебільшого з наслідків, що настали внаслідок вчинення кримінального правопорушення та призначив додаткове покарання на максимальний строк.

Разом з тим, судом І інстанції не було належним чином враховано характер та мотиви допущених обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, обставини, які пом`якшують покарання, особу винного та його ставлення до правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, на момент ДТП у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Апелянт просить взяти до уваги і посткримінальну поведінку ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, який одразу, ще до приїду швидкої допомоги намагався усунути наслідки суспільно- небезпечного діяння, падаючи першу медичну допомогу.

Наголошує, що обвинувачений добровільно відшкодував потерпілим шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, тобто, вбачається розуміння обвинуваченим суті скоєного та наслідків як для нього, так і для потерпілих осіб.

На думку обвинуваченого, судом не було враховано конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке характеризується необережною формою вини та було вчинено за складної дорожньої ситуації, оскільки вуличного освітлення не було, через інтенсивний дощ та вітер видимість з місця водія була поганою, що свідчить про відсутність небезпеки, яку несе обвинувачений за кермом транспортного засобу для інших осіб.

Вважає, що судом не було взято до уваги те, що ОСОБА_6 працює в КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді сімейного лікаря та у зв`язку з особливостями своєї роботи часто виїжджає на нічні виклики по пацієнтів, з огляду на що, позбавлення права керувати транспортним засобом суттєво ускладнить обвинуваченому виконання ним його трудових обов`язків.

Крім цього, вказує, що поза увагою суду залишилося те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судом правильно встановлено, що в результаті вчинених дій обвинуваченого, потерпілі дійсно зазнали душевних страждань у зв`язку з втратою близької людини, проте, визначаючи розмір моральної шкоди на загальну суму 1 500 000 гривень трьом потерпілим, суд І інстанції вийшов за межі розумності, виваженості та справедливості.

Суд 1 інстанції належним чином не обґрунтував розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілих. Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, суд наводить лише абстрактні посилання на наявність моральної шкоди, без жодного доказового обгрунтування.

Враховуючи глибину душевних та психічних страждань потерпілих, а також з огляду на майновий стан обвинуваченого, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, поведінку обвинуваченого, який висловив жаль щодо вчиненого та наслідків, осуд своєї поведінки та бажання відшкодувати шкоду, вважає, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити, визначивши його у наступному розмірі: ОСОБА_9 у сумі 59 850 гривень, потерпілій ОСОБА_10 у сумі 59 850 гривень, потерпілому ОСОБА_11 у сумі 79 800 гривень.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілі заперечуючи апеляційну скаргу, зазначили, що обвинуваченим їм відшкодовано лише частину моральної шкоди, а решту, останній, повідомив їм, що буде відшкодувати після рішення суду. Крім цього, наголосили, що поза судовими засіданнями обвинувачений поводився зовсім по іншому, ображав їх, у вчиненому не кається.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілих, представника потерпілих, які заперечили подану апеляційну скаргу, просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

В ході перевірки відповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 9 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначивши ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки з застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахував, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме вчинення тяжкого злочину з необережності, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху та експлуатації транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом життя і здоров`я особи, особу обвинуваченого, який одружений, працює в КНП «2-га міська поліклініка м. Львова» на посаді сімейного лікаря, на медичних обліках не перебуває.Судом також взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді, про середній ризик небезпеки для суспільства та низький ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого є можливим без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк. При цьому, судом враховано, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 , часткове відшкодування моральної шкоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що обвинувачений працює та позитивно характеризується, вперше притягається до кримінальної відповідальності та вчинив тяжкий злочин з необережності, а також беручи до уваги стан його здоров`я (інвалідність 3 групи загального захворювання та лікування з приводу гострого інфаркту міокарда), суд дійшов висновку про можливість його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після цього, обставини вчинення злочину, зокрема, грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, яка рухалася по пішохідному переходу, та відсутність будь-якої протиправної поведінки останньої, а також інші встановлені в ході розгляду кримінального провадження обставини, а відтак підставно, прийшов до переконання, що обвинуваченому необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки з застосуванням ст. 75 КК України, вважаючи призначене покарання необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

На переконання колегії суддів, уникнення обвинуваченим позбавлення права керувати транспортними засобами за даних обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху. Водночас, немає підстав вважати, що відсутність права керування транспортними засобами явно погіршить становище обвинуваченого, стороною захисту належних доказів використання транспортного засобу обвинуваченим у зв`язку з його трудовою діяльністю суду не надано.

Згідно ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п.9 Постанови №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів провадження вбачається, що до початку розгляду провадження потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у кримінальному провадженні заявлено цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_6 .

На підставі досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог цивільних позовів та вирішив стягнути із обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у розмірі 440150 (чотириста сорок тисяч сто п`ятдесят) гривень, на користь потерпілої ОСОБА_10 відшкодування моральної шкоди у розмірі 440150 (чотириста сорок тисяч сто п`ятдесят) гривень, на користь потерпілого ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди у розмірі 420200 (чотириста двадцять тисяч двісті) гривень.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції взяв до уваги наявність вини ОСОБА_6 у заподіянні шкоди, завданої смертю особи, що безперечно призвело до значних страждань та вимушених змін у житті потерпілих, врахував, що життя людини є найвищою цінністю в суспільстві.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність моральної шкоди у вищевикладеній частині; протиправність поведінки обвинуваченого як особи яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою обвинуваченого та її результатом - моральною шкодою; вина обвинуваченого як особи яка завдала моральної шкоди.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, з огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції наведених вище вимог дотримався в повній мірі, визначений розмір відшкодування завданої моральної шкоди буде справедливим й відповідатиме принципу розумності, ступеню понесених потерпілими моральних страждань, внаслідок протиправних дій обвинуваченого та буде достатньою компенсацією такої шкоди.

На переконання колегії суду, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілих, є достатнім для розумного задоволення потреб останніх та не призведе до їх безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які тягнули б за собою скасування оскаржуваного вироку.

На переконання колегії суддів викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими в цілому.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін,апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4