УХВАЛА

Іменем України

05.09.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, внесене дізнавачем СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001147 від 24.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та додані до нього матеріали,-

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на автомобіль Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, VIN НОМЕР_2 , 1999 року виготовлення; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_5 .

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 24.08.2024 року о 16 год. 24 хв. під час патрулювання працівниками поліції за адресою: АДРЕСА_1 було зупинено автомобіль марки «Ауді А6» 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки було виявлено факт можливої підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та VIN-коду автомобіля.

Дізнавач зазначила, що на даний час виникла необхідність у збереженні вказаних речових доказів, оскільки вказані речі можуть бути знаряддям вчинення злочину.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності, попередження збитків та проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, вилучене у ході проведення огляду.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Захисник ОСОБА_7 заперечував в задоволенні клопотання, письмові заперечення приєднані до матеріалів клопотання.

Дослідивши подане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку.

Частиною першою ст. 5 КПК України визначено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою

Згідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлено, що в провадженні СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0001147 від 24.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, в рамках якого постановою дізнавачаСД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській ОСОБА_3 від 28.08.2024 майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Частина 1 ст. 358 КК України передбачає покарання за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут та караються штрафом до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого іде воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Наявні у клопотанні матеріали свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування частково виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення клопотання, оскільки слідчим не доведено причетності вилученого під час огляду місця події від 24.08.2024 автомобіля Audi A6 д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, VIN НОМЕР_2 , 1999 року виготовлення до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, не доведено можливість використання автомобіля як доказу у кримінальному провадженні щодо підробки документа та потреби кримінального провадження у накладенні арешту на таке майно. Відомості про вчинення інших кримінальних правопорушень до єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.

Таким чином, дізнавачем не доведено, що не накладення арешту на згадуваний автомобіль призведе до знищення та втрати слідів кримінального правопорушення щодо підробки документу, його пошкодження, псування, знищення або передачі, відчуження третім особам.

Разом з тим, клопотання в частині накладення арешту на решту зазначеного в клопотанні майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо посилання захисника ОСОБА_7 на пропущення строку звернення до слідчого суддів з клопотанням про арешт майна, слідчий суддя зазначає наступне.

При вирішенні питання про арешт майна, яке має значення для виконання завдань кримінального провадження, слідчий суддя, суд повинен враховувати: (1) правову підставу для арешту майна; (2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК); (3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 КПК); (4)можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 КПК); (5) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 КПК); (6)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (7)наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (частина 2 статті 173 КПК).

Таким чином, такої підстави для відмови в арешті майна як пропущення строку звернення з клопотанням КПК не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів (чи навіть з інших підстав), ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт.

Отже, сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає завданням кримінального провадження. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, не позбавляє таке майно доказової (у разі його арешту як речового доказу) чи забезпечувальної «сили» (при забезпеченні цивільного позову чи можливої конфіскації) в кримінальному провадженні, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Слідчий суддя зазначає, що сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження майна не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в Постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №263/15845/2019.

Тобто, порушення передбаченого частиною 5 статті 171 КПК строку, є юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення режиму тимчасового вилучення майна (стаття 169 КПК «Припинення тимчасового вилучення майна»), встановлює обов`язок негайно повернути майно особі, в якої воно було тимчасово вилучене, проте не є підставою для відмови в арешті майна.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зазначає, що вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення для досягнення завдань кримінального провадження, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Слідчий суддя вважає, що доводи адвоката стосовно зобов"язання дізнавача повернути майно виходять за межі дослідження в цьому провадженні.

Посилання захисника щодо відсутності повноважень у дізнавача щодо звернення до суду з відповідним клопотанням не знайшли свого підтвердження, оскільки кримінальне провадження це процесуальна діяльність органів досудового розслідування слідчого, дізнавача, прокурора як за кримінальним злочином так і кримінальним проступком які є різновидом кримінального правопорушення .

Керуючись ст. ст. 98, 170 - 173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке видане на ім`я ОСОБА_5 .

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1