Справа № 346/5773/24
Провадження № 1-в/346/573/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву про звільнення від покарання та пом`якшення покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Усурійськ, російської федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого, останній раз 19.03.2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, яке відбув повністю; засудженого: 21.12.2023 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 7 років; 22.12.2023 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців,-

в с т а н о в и в :

засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить скасувати призначене покарання у виді позбавлення волі за ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України, на підставі ст. ст. 4, 5, 74 КК України, посилаючись на Закон України № 11068, який покращує його становище, в якому законодавці в 10 разів збільшили поріг кримінальної відповідальності, яка настає, якщо завдані збитки перевищують 3 028 грн.

Засуджений в судовому засіданні підтримав подану ним заяву; послугами захисника під час розгляду цієї заяви скористатись не бажає.

В судовому засіданні представник адміністрації колонії не підтримав заяву засудженого.

Прокурор просить в задоволенні вказаної заяви відмовити.

Вивчивши матеріали, які наявні в особовій справі засудженого, заслухавши пояснення вказаних учасників, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 21.12.2023 року ОСОБА_5 , який відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», засуджено за ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України до покарання: за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років ( арк. особ. справи 35-36 ).

Судом також встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.12.2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців ( арк. особ. справи 25-30 ).

Згідно з п. 13 ч. 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2022 року становив 2 481 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення (у 2022 році) ОСОБА_5 діяння, за яке він засуджений вищевказаним вироком суду від 21.12.2023 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2 481 грн. (1240,50*2=2 481).

Водночас, вартість викраденого майна, що встановлена вищевказаним вироком суду, становила в загальному розмірі 2 555 грн. (з яких на суму 2 250 грн. вчинено шляхом крадіжки та 305 грн., вчиненого шляхом грабежу).

При цьому судом встановлено, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 21.12.2023 року ОСОБА_5 призначено остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за ч.4 ст. 185 КК України (5 років позбавлення волі) більш суворим за ч.4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вищевказаним Законом №3886-ІХ фактично частково декриміналізовано (в залежності від обсягу вартості майна, яким заволоділа особа) відповідальність за ст. ст. 185, 190, 191 КК України.

Разом із тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за вчинення якого ОСОБА_5 відбуває покарання, відповідно до вимог закону не є таким, що входить до поняття «дрібного викрадення чужого майна». Декриміналізація епізоду за ч. 4 ст.185 КК України не може вплинути на міру призначеного йому покарання.

Інших нормативно-правових актів, які б скасовували або пом`якшували відповідальність за вчинення дій, за які засуджений ОСОБА_5 , Верховною Радою України не приймалося.

Відтак, з урахуванням наведеного, оскільки вироком суду від 21.12.2023 року засудженому призначено покарання на підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за ч.4 ст. 185 КК України більш суворим за ч.4 ст. 186 КК України, що виключає можливість вирішення судом питання про звільнення останнього від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

На пiдставi Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

в задоволенні заяви ОСОБА_5 про звільнення від покарання та пом`якшення покарання, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 30.10.2024 року о 17:00 год.

Головуючий суддя : ОСОБА_1