Справа № 592/9313/15-к
Провадження № 1-кп/592/54/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 0000290, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2015 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, учасника АТО, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів Сумської обласної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

Формулювання обвинувачення згідно «Обвинувального акту про зміну обвинувачення», який погоджено 05.10.2021 заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 (т. 4, а.с. 166-173), пред`явленого ОСОБА_3 та визнаного судом недоведеним.

ОСОБА_3 пред`явлене обвинувачення відповідно до якого, він в органах внутрішніх справ працює з 09.08.2003. Згідно з наказом начальника УМВС України в Сумській області № 207 о/с від 05.10.2011, ОСОБА_3 призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи та умисних вбивств УКР УМВС України в Сумській області. Наказом від 30.06.2015 йому присвоєне спеціальне звання - майор міліції.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівниками правоохоронних органів є, у тому числі, працівники органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про міліцію», ОСОБА_3 виконував функції офіційного представника державного збройного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, інтереси суспільства та держави від противоправних посягань, тобто службовою особою правоохоронного органу представником влади, на якого ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч.ч. 2, 4 ст. 10 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки: діяти тільки на підставі, в межах повноважень і способом, який передбачений Конституцією та законами України, у своїй діяльності керуватися принципами законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, виконувати свої обов`язки неупереджено, у точній відповідності з законом, поважати гідність особи і виявляти до неї гуманне ставлення, захищати права людини, брати участь у розкритті кримінальних правопорушень, незалежно від місцезнаходження і часу, у разі виявлення подій, що загрожують особистій безпеці громадян або громадській безпеці, зобов`язаний вжити заходів до запобігання та припинення правопорушень, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, у взаємовідносинах з громадянами повинен виявляти високу культуру і такт.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про міліцію» в основні завдання ОСОБА_3 входило: забезпечувати особисту безпеку громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігати правопорушенням та здійснювати їх припинення; виявляти кримінальні правопорушення, приймати участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Таким чином, будучи співробітником правоохоронного органу, ОСОБА_3 наділений правом пред`являти вимоги, а також приймати рішення, обов`язкові для виконання юридичними та фізичними особами, та рядом інших владних повноважень, а отже є суб`єктом відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 перебуваючи у с. Великий Самбір Конотопського району Сумської області у зв`язку з розслідуванням вбивства мешканки вказаного села, познайомився із ОСОБА_10 . У подальшому, під час проведення 10.10.2014 допиту свідка ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 40002411 за фактом зникнення голови Сумського осередку партії «Удар» ОСОБА_11 у м. Суми, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, вирішив ввести ОСОБА_10 в оману щодо своїх повноважень і заволодіти його грошовими коштами за, начебто, не вжиття заходів, спрямованих на не притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_3 , будучи співробітником правоохоронного органу, використовуючи надані йому владу та службове становище, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення, повідомив ОСОБА_10 , що він як співробітник УКР УМВС України в Сумській області, займається розкриттям резонансного злочину, пов`язаного із зникненням безвісти ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_3 зауважив, що йому відомий факт перебування ОСОБА_10 у тривалих дружніх стосунках із зниклим ОСОБА_11 , а також те, що ОСОБА_10 мешкає у будинку, оформленому на дружину ОСОБА_11 . Зазначені факти ОСОБА_3 пригрозив використати для того, щоб обмовити ОСОБА_10 у причетності до зникнення ОСОБА_11 та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Одночасно ОСОБА_3 пообіцяв ОСОБА_10 не ініціювати перевірку його причетності до зникнення ОСОБА_11 та вчинення інших кримінальних правопорушень, якщо останній розпочне займатися незаконною шахрайською діяльністю: шукати неблагополучні сім`ї, де люди зловживають алкогольними напоями, надавати їм для вживання спиртне, вводити їх в оману з метою заволодіння належною їм нерухомістю, виманюючи таким чином їх майно, шляхом документального переоформлення будинків та їх подальшого продажу.

При цьому ОСОБА_3 повідомив, що буде контролювати вказану незаконну діяльність, вживати заходів, спрямованих на те, щоб ці шахрайські дії не були викриті, а ОСОБА_10 не був притягнутий до відповідальності.

За невжиття заходів до перевірки причетності ОСОБА_10 до зникнення ОСОБА_11 та вчинення інших кримінальних правопорушень, які не входили в коло його повноважень, ОСОБА_3 , попросив від ОСОБА_10 передати йому грошові кошти в сумі 10000 доларів США після кожного продажу будинку. Після цього, у період з жовтня-листопада 2014 року по 25.07.2015 ОСОБА_3 , систематично телефонував ОСОБА_10 з приводу надання грошових коштів.

В свою чергу ОСОБА_3 розумів, що таких повноважень він за посадою та службовим становищем не має, а діяв цілеспрямовано шляхом обману з метою заволодіння грошима ОСОБА_10 . Безпосередньо ОСОБА_10 , будучи введений в оману, вважав слова ОСОБА_3 щодо його службових повноважень дійсними, у зв`язку з чим погодився передати грошові кошти, побоюючись, що ОСОБА_3 створить йому проблеми за вищевказаними фактами.

У подальшому, близько 15 год. 25 хв. 25.07.2015 в АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 шляхом обману, діючи з корисливих мотивів, одержав від ОСОБА_10 обумовлену раніше суму у 50000 грн., що належать УСБУ в Сумській області та які були вручені ОСОБА_10 з метою документування протиправних дій ОСОБА_3 . Після одержання грошових коштів ОСОБА_3 був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Вчиняючи вищевказане кримінальне правопорушення, ОСОБА_3 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заволодіння чужим майном та бажав настання таких наслідків, тобто діяв з прямим умислом.

Тобто, ОСОБА_3 , обвинувачується у тому що він перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи та умисних вбивств УКР УМВС України в Сумській області, своїми умисними протиправними діями, які виразилися у заволодінні 25.07.2015 близько 15 год. 25 хв. біля будинку АДРЕСА_3 , а саме грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 50000 грн. шляхом обману (шахрайство) вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України. Вчиняючи вищевказане кримінальне правопорушення, ОСОБА_3 усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав та бажав настання суспільно-небезпечних наслідків, тобто скоїв злочин з прямим умислом та з корисливих мотивів.

Позиція сторони захисту.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, суду надав показання, відповідно до яких він, обіймаючи посаду старшого оперуповноваженого з ОВС відділу розкриття злочинів проти особи та умисних убивств УКР УМВС України в Сумській області перший раз в с. В. Самбір Конотопського району опинився в травні 2014 року, куди виїхав у відрядження для встановлення осіб причетних до злочину. Під час ОРЗ були приблизно 1 тиждень 2 тижні, осіб не встановили, при відпрацюванні ОСОБА_12 в поле зору не потрапляв. Десь влітку було скоєно вбивство в сусідньому селі, виїхали. 05.10.2014 в ОСОБА_13 , вбивство з характерним почерком. Виїхали Безуглий, поліграфоолог, він та водій. Штаб був в сільський раді селища В. Самбір Конотопського району. При повторному відпрацюванні мешканців села була отримана інформація від дільничного офіцера поліції, що є людина що звільнилась з місць позбавлення волі, який не був раніше у відпрацюванні. ОСОБА_12 їхав на велосипеді мимо сільради 08.10.2014. Дільничний офіцер підвів його до сільради, він був біля сільради. На сільраді була наклеєна фотографія ОСОБА_14 (по розшуку). ОСОБА_15 каже: « ОСОБА_16 ». Сказав, що товаришували та займались спортом, але 5 років вже не спілкуються. Він завів ОСОБА_17 до сільради до Безуглого, оскільки той займався зникненням ОСОБА_18 . ОСОБА_12 сказав, що живе в домі дружини ОСОБА_18 . Керівник сказав йому допитати ОСОБА_19 . ОСОБА_20 сказав ОСОБА_19 принести документи на будинок. ОСОБА_21 відпущений не був, керівник сказав, що його потрібно допитати в ОСОБА_22 на «поліграфі». Ввечері поїхали в ОСОБА_22 , ОСОБА_15 був допитаний поліграфологом. Біля 23-24 год. закінчили допит, ОСОБА_10 був вільний. ОСОБА_12 сказав, що добратись додому не зможе. Він попросив свого керівника взяти машину. Він, поліграфолог, водій та ОСОБА_10 доїхали до с. В. Самбір та висадили ОСОБА_10 .. На наступний день прибули до сільради. ОСОБА_10 приніс документи: копії документів на будинок та забрав велосипед. Безуглий забрав копії документів та залишив собі. ОСОБА_10 запитав чи можливо «побеседовать», попросив допомогти в роботі в м. Суми. Сказав йому, що немає нічого. Запитав чи можливо співпрацювати, сказав на платній можливо або на бесплатній основі. Зацікавився платною основою. Роз`яснив як необхідно співпрацювати, надавати інформацію. Той погодився сказав, що зателефонує пізніше. Забрав велосипед та пішов. Сказав по телефону по особам в с. В. Самборі допоможе та можливо по вбивству.

На наступний день після цієї розмови були відправлені на відпрацювання до іншого села за с. В. Самбором, були там до 24.10.2014, потім поїхав з Конотопського району. Була отримана інформація стосовно особи, яка можливо причетна до вчинення злочину. Поїхали в м. Суми. По телефону (підтверджено роздруківками) спілкувався з ОСОБА_10 з 08.10.2014 по 21.10.2014. Після 24.10.2014 поїхав з ОСОБА_22 , 19.11.2014 ОСОБА_10 зателефонував, телефонував та «скидував» дзвінок не було грошей. Запитав чи в с. В. Самборі сказав, що ні. Запитав чи все в силі сказав, що так.

До 23.03.2015 більше не спілкувались.

Є лист ОСОБА_23 прокурора 14.08., що у відношенні ОСОБА_10 в жовтні 2014 проводились НСРД. Так як спілкувався з ним, попав в документування.

В грудні 2014 року Безуглий зайшовши в кабінет сказав, що в машині «валяються» документи, потрібно зробити супровідний лист та направити в слідчий відділ до ОСОБА_24 - слідчого по Лихману.

Надрукував супровідний лист за підписом Безуглого, всі документи були направлені до слідчого.

ОСОБА_15 потрібний йому не був, нічого з нього не вимагав.

Був у відрядженнях у зонах АТО. На початку березня була отримана інформація, що в м. Суми їде зброя - розібрані автомати, поштою та автобусом. Посилку зустрічає співробітник УВП-116.

При затриманні чоловіка, було зафіксовано, що були й інші особи «кавказської» національності поруч. Керівництво поставило задачу вникнути в ситуацію, та приступити до розробки цих осіб.

За ним була закріплена лінія по незаконному обороту зброї та вибухівки, відповідав за це по області (початок березня 2015 року).

23.03.2015 2 вхідних дзвінка від ОСОБА_10 , він повідомляє що є термінова інформація для нього та потрібна допомога. Повідомляє що в Брянській ВК-11 Луганської області, головним «смотрящім» був мешканець м. Суми «Муса». «Муса» повинен звільнитися в квітні 2015 року з тюрми та прибути до м. Суми. Тюрьма перейшла до так званої «ЛНР». « ОСОБА_25 » займався постачанням бойовиків з раніше судимих до «ЛНР», а на батьківщину передавав зброю. ОСОБА_19 повідомив, що той в добрих стосунках, йому « ОСОБА_25 » запропонував співпрацювати в м. Суми.

Інформація співпала. ОСОБА_10 попросив 1,5 тис. доларів США. Сказав що знайомий попросив ОСОБА_15 продати квартиру, поки буде продаватись квартира, потрібно купити будинок в Чернігівській області. Сказав, що подумає.

ОСОБА_15 надав дані по « ОСОБА_26 » він перевірив, все співпало. Приймає рішення надати ОСОБА_15 гроші, які взяв у батьків. Батько, мати були присутні. Мати надає 1,5 тисячі доларів США.

ОСОБА_15 просив гроші на 2 місяці. 26.03.2015 ОСОБА_10 в 9.21 год. зателефонував, каже: «дай гроші та я поїхав». Біля автовокзалу передав ОСОБА_10 гроші. Домовлялись що віддасть або гроші в гривнях, або в доларах США. Вважав, що ОСОБА_10 нікуди не дінеться, він надав цікаву інформацію.

31.03.2015 телефонує ОСОБА_10 , сказав, що перебуває в Чернігові, не вистачає 1600 грн., просив перевести гроші, дає номер картки своєї матері, рух по якій є в матеріалах справи.

04.04.2015 ОСОБА_10 телефонує та просить ще грошей, дає картку на ім`я « ОСОБА_27 », який буде робити ремонт в квартирі - клеїти шпалери, перерахував.

10.04.2015 ОСОБА_10 телефонує, просить 500 грн., просить ще грошей, перерахував на картку ОСОБА_28 .

24.04.2015 ОСОБА_10 телефонує просить грошей, бо сестра попала в лікарню, каже, що все віддасть, 2400 грн. перерахува на картку ОСОБА_28 .

В кінці квітня на початку травня була проведена нарада при заст. нач. області, зібрали весь розшук, щодо обстановку в області криміногенній.

На зібранні йому накладено стягнення по зброї що не реагує. Активізується по інформації по зброї зокрема в ОСОБА_29 Працював по « ОСОБА_26 », все що надійшло від ОСОБА_15 , зробив запит, відповіли, що колонія не відповідає на запити, сказав ОСОБА_10 , щоб тримав його в курсі.

ОСОБА_10 повідомив що « ОСОБА_25 » в С.Петербурзі. 10-13.05.2015 з`явилась інформація, що « ОСОБА_25 » в Сумах, ОСОБА_10 каже що поки не може приїхати. Він сказав, що поки грошей не буде в нього щоб розрахуватися з ним не приїде. Зрозумів, що ОСОБА_10 хоче його ошукати. Після цього в ході телефонних розмов він постійно нагадував останньому про повернення боргу. 16.07.2015 з ініціативи ОСОБА_10 в Сумах відбулася зустріч з ним, в ході якої ОСОБА_10 пообіцяв віддавати борг частинами в гривневому еквівалентні. Останній назначив зустріч на 25 липня 2015 року в районі автовокзалу м. Суми, де під час передачі грошових коштів в сумі 50 000 гривень був затриманий працівниками правоохоронного органу.

Розписки не отримував, не було раніше таких прецедентів. Загальна сума в гривнях складала 52 тис. гривень. Хотів їх повернути. ОСОБА_10 повертав ці гроші під час затримання, 50000 грн., ще 2000 грн. був винен.

ОСОБА_10 надав неправдиві свідчення.

Під час всього часу спілкування з ОСОБА_10 , він ніколи не погрожував йому ініціювати перевірку причетності до зникнення ОСОБА_14 та вчинення інших кримінальних правопорушень та займатися незаконною шахрайською діяльністю. Навпаки він став жертвою провокаційних дій ОСОБА_10 , який щоб не віддавати борг звернувся з заявою до правоохоронних органів. Тобто він ніяких шахрайських дій відносно ОСОБА_10 не вчиняв.

Захисник ОСОБА_8 вважає обвинувачення не доведеним належними та допустимими доказами. Під час розгляду судом кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченрого ст.190 ч. 1 КК України, стороною обвинувачення не було надано суду таких доказів, які б, з врахуванням належності, допустимості та достовірності, у своїй сукупності та взаємозвязку доводили б «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_3 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому вважає, що суд зобовязаний ухвалити виправдувальний вирок відносно обвинуваченого на підставі ч. 1 ст.373 КПК України за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України з боку підзахисного ОСОБА_3

Досліджені докази. Підстави для виправдання обвинуваченого ОСОБА_3 із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази сторони обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до зміненого обвинувального акту.

За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_3 слід ухвалити виправдувальний вирок.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Статтею 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч.1 ст.337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що проживав у с. В.Самборі в будинку ОСОБА_14 , який віддав йому за борги. Був судимий за 186, 190 КК України.

Знає ОСОБА_3 з жовтня 2014 року. Було вбивство, його затримали у АДРЕСА_4 , присутні багато оперативників в т.ч. й ОСОБА_3 , перевіряли в ОСОБА_22 на детекторі брехні.

Він розповів, що знає ОСОБА_14 , навчались у одній школі, у 2014 році звільнився з місць позбавлення волі. Сказав що він працював з ОСОБА_30 за той час заробив багато грошей, займались нерухомістю, ОСОБА_3 запропонував в подальшому знаходити осіб які зловживають спиртними напоями, наркоманів та «забирати» нерухомість (споювати, вмовляти, щоб вони продавали своє майно) переоформлювати з подальшим перепродажем, а він буде це прикривати «відмазувати». Це було наодинці. Погрожував, що «прив`яже» до зникнення ОСОБА_14 Сприймав погрози реально, ОСОБА_3 був старшим у групі міліції, так представлявся. Не зважаючи на вимоги ОСОБА_3 не займався цим бо не хотів. Сказав, що подумає, не хотів займатись криміналом, погрожував ОСОБА_3 до липня 2015, обіцяв йому.

ОСОБА_3 зателефонував першим. Скільки раз зустрічався не пам`ятає, біля 6 раз. Телефоном розмови пітримували, але про цю діяльність по телефону не розмовляли.

ОСОБА_3 перераховував гроші на банківську картку, картку матері та знайомих (на проїзд) тисяч 5 гривень в загальній кількості. 1500 доларів США не отримував від ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 сказав, щоб він привіз 10000 доларів США. Побалакав з матір`ю та звернуввся до СБУ, які дали 50000 грн. в еквіваленті близько 4000 дол. США, передав гроші на автовокзалі м. Суми ОСОБА_3 в липні 2015 року. Гроші вручали в СБУ чоловіка 4, хто саме не памятає, гроші передав в будівельному магазині біля автовокзалу, була ще знайома, яка стояла неподалік (вже померла, родом з Херсону) ОСОБА_31 . Про вимагання знала тільки матір, більше нікому не повідомляв.

У ОСОБА_3 гроші не брав в борг, розписок не писав.

Телефонував на гарячу лінію СБУ та повідомив, на наступний день приїхав працівник СБУ ОСОБА_32 в с. В. Самбор, в прокуратурі писав заяву може через тиждень в м. Суми, через 10 днів приїхав до ОСОБА_3 з грошима, гроші вручали в день передачі в м. Суми в приміщенні СБУ. Приймав заяву в м. Суми в обласній прокуратурі 16.07.2015 слідчий ОСОБА_33 .

Саме ОСОБА_3 повідомив йому що він, як співробітник УКР УМВС України в Сумській області, займається розкриттям резонансного злочину, пов`язаного із зникненням безвісти ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_3 зауважив, що йому відомий факт його перебування у тривалих стосунках із зниклим ОСОБА_11 , а також те, що він мешкає у будинку, оформленому на дружину ОСОБА_11 . Зазначені факти ОСОБА_3 пригрозив використати для того, щоб його обмовити у причетності до зникнення ОСОБА_11 та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Одночасно ОСОБА_3 пообіцяв не ініціювати перевірку його причетності до зникнення ОСОБА_11 та вчинення інших кримінальних правопорушень, якщо останній розпочне займатися незаконною шахрайською діяльністю, а саме шукати неблагополучні сімї, де люди вживають спиртні напої, вводити їх в оману з метою заволодіння належною їм нерухомістю, виманюючи таким чином їх майно, шляхом документального переоформлення будинків та їх подальшого продажу. У свою чергу ОСОБА_3 повідомив, що буде контролювати вказану незакону діяльність, вживати заходів, спрямованих на те, щоб ці шахрайські дії не були викриті, а ОСОБА_10 не був притягнутий до відповідальності. За вказане сприяння та не притягнення до відповідальності потерпілий повинен був передавати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США після кожного продажу нерухомості.

Крім того, ОСОБА_3 неодноразово телефонував йому та цікавився коли останній привезе гроші.

Доказуючи вину обвинуваченого, прокурорами були надані суду докази, які були ретельно досліджені та проаналізовані, допитані свідки сторони обвинувачення.

Із повідомлення УСБУ в Сумській області від 15.07.2015 № 1/1384 про виявлене кримінальне правопорушення в діях старшого уповноваженого в ОВС відділу розкриття злочинів проти особи та умисних вбивств УКР УМВСУ в Сумській області ОСОБА_3 та рапорту про виявлене кримінальне правопорушення, які стали підставою для реєстрації в ЄРДР кримінального правопорушення, вбачається, що ОСОБА_10 15.07.2015 звернувся до УСБ України в Сумській області з приводу вимагання ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 10 тис. доларів за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності (т. 1 а.с. 218, 219).

Із заяви ОСОБА_10 вбачається, що 16 липня 2015 року він звернувся із заявою до прокурора Сумської області вказавши, що ОСОБА_34 вимагає у нього неправомірну вигоду у розмірі 10 000 доларів США за не притягнення до криміінальної відповідальності (т.1 а.с.228).

Матеріали кримінального провадження містять заяву ОСОБА_10 датовану 07.07.2015 (дата до внесення відомостей до ЄРДР) про залучення до провадження як потерпілого у кримінальному провадженню № 0000290, яку прийняв слідчий прокуратури Сумської області ОСОБА_35 (т.2 а.с. 19).

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000290 від 16.07.2015 вбачається, що 16.07.2015 внесено відомості до ЄРДР у відношенні ОСОБА_3 за вимагання та отримання від ОСОБА_10 неправомірної вигоди в сумі 50 000 грн. за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення ним злочину за правовою кваліфікацією ст. 368 ч. 3 КК України (т.2 а.с. 217).

Із клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Сумської області №17-589т від 16.07.2015 вбачається, що слідчий звернувся до Апеляційного суду Сумської області з клопотанням про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000290 від 16.07.2015 стосовно ОСОБА_3 (т.2 а.с. 108-110).

Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 20.07.2015 задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Сумської області №17-589т від 16.07.2015 про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_3 , а саме: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з номеру мобільного телефону НОМЕР_1 , аудіо-, відеоконтроль особи; спостереження за особою в публічно доступних місцях строком на 30 діб (т.2 а.с. 113, 114).

Супровідним листом Апеляційного суду Сумської області від 25.06.2016 №77 прокурору Сумської області на №15/2-554т від 14.06.2016 направлено ухвалу слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 20.07.2015 про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000290 від 16.07.2015, яка розсекречена 25 червня 2016 року, відповідно акту №76). Вказані документи були отримані Прокуратурою Сумської області 29.06.2016 №15/2-9541 (т.2 а.с. 112).

Постановою про проведення контролю за вчиненням злочину від 24.07.2015 винесеною начальником відділу нагляду за додержанням законів органами, що ведуть боротьбу з корупційними злочинами прокуратури Сумської області доручено ВБКОЗ УСБУ в Сумській області провести спеціальний слідчий експеремент шляхом огляду, копіювання, помітки спеціальними хімічними речовинами грошових коштів в сумі 50 000 грн. та вручення ОСОБА_10 для передачі ОСОБА_3 під контролем правоохоронних органів (т.2 а.с. 110, 111).

Постановою про освідування особи від 24.07.2015 винесеної начальником відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами прокуратури Сумської області постановлено провести освідування ОСОБА_3 з метою виявлення слідів кримінального правопорушення - нашарувань спеціальної хімічної речовини, яка використовувалась для помітки грошових коштів. Проведення освідування доручено слідчому в ОВС слідчого відділу прокуратури Сумської області та співробітникам ВБКОЗ УСБК в Сумській області (т.1 а.с. 236).

Із протоколу огляду та вручення грошових коштів від 25.07.2015 вбачається, що старший оперуповноважений в ОВС 2 сектору ВБКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_36 в приміщенні УСБУ в Сумській області вручив ОСОБА_37 50 000 грн. 100 (сто) купюр по 500 (п`тьсот) грн., зазначивши серію та номер кожної. Вказані купюри помічені люмінесцентним порошком, який в ультрафіолетовому випромінюванні має яскравий зелений колір. Вказані грошові кошти є власністю УСБУ в Сумській області, які отримані ОСОБА_10 (т.1 а.с. 240-265).

З довідки від 29.10.2020 1/2251 Управління Служби безпеки України в Сумській області вбачається, що за обліками Управління станом на 21.10.2020, рахується заборгованість за кримінальним провадженням № 0000 від 16.07.2015 в сумі 50000 грн. (т.4 а.с. 30).

20.07.2015 за № 17-601т слідчий ОСОБА_35 надав доручення заступнику начальника відділу БКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_38 на виконання ухвали слідчого судді апеляційного суду Сумської області від 20.07.2015 про проведення НС(Р)Д (т. 4 а.с.с 37).

24.07.2015 начальник відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами прокуратури Сумської області ОСОБА_39 письмово доручив заступнику начальника відділу БКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_38 організувати та провести НС(Р)Д у даному кримінальному провадженні відповідно до постнови прокурора № 622т від 24.07.2015 (т.4 а.с. 38).

Із протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 25.07.2015 вбачається, що старший оперуповноважений в ОВС БКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_36 на підставі постанови начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з корупційними злочинами прокуратури Сумської області про проведення контролю за вчиненням злочину від 24.07.2015 в проміжок часу з 13 год. 15 хв. до 14 год. 20 хв. оглянув гроші в сумі 50 000 грн. (сто купюр номіналом по п`тсот грн.), вручив ОСОБА_10 . Вказані купюри помічені люмінесцентним порошком, який в ультрофіолетовому випромінюванні має яскраво зелений колір. В подальшому, ОСОБА_10 виїхав на зустріч з ОСОБА_3 та при зустрічі, близько 15 год. 24 хв. передав останньому 50 000 грн. (т.2 а.с. 138, 139).

Із протоколу огляду місця події від 25.07.2015 вбачається, що біля магазину «Продукти сантехніка плитка», розташованого в АДРЕСА_3 знаходиться ОСОБА_3 , також на місці огляду знаходиться пачка грошових коштів, скріплена резинкою, в якій наявні курюри номіналом 500 грн. Мужило повідомив, що гроші належать йому, їх він отримав від ОСОБА_17 . Вказані кюпюри були перераховані у кількості 100 штук, з відображенням їх номерів. При освітленні вказаних купюр ультрофіолетовим випромінюванням, на них з`являлись хаотично розташовані плями світло зеленого кольору. Під час огляду також у ОСОБА_3 був виявлений мобільний телефон Нокіа 67 00. Гроші в сумі 50 000 грн. та мобільний телефон Нокіа 67 00 під час огляду були вилучені. ОСОБА_3 не заперечував, що дані кошти належать йому та він отримав їх від ОСОБА_10 у якості повернення боргу. (т.2 а.с. 2-6).

Із протоколу освідування особи від 25.07.2015 вбачається, що слідчий в ОВС СВ прокуратури Сумської області ватними тампонами змоченими у спиртовому розчині, зробив змиви з правої та лівої руки ОСОБА_3 (т.1 а.с. 237-239).

Із висновку судової експертизи дослідження речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 28.08.2015 №7728 вбачається, що:

на поверхні ватного тампону, наданого на дослідження у якості контрольного зразка вати, нашарування спеціальної хімічної речовини (люмінофору) відсутні;

на поверхні ватних тампонів зі змивами з правої та лівої рук ОСОБА_3 нашарування спеціальної хімічної речовини (люмінофору) відсутні;

на поверхні наданих грошових купюр 100 купюр номіналом п`ятсот грн., в сумі 50 000 грн., вилучених у ОСОБА_3 в ході проведення огляду місця події 25.07.2015, є нашарування спеціальної хімічної речовини (люмінофору);

спеціальна хімічна речовина, нашарування якої виявлені на поверхні кожної з наданих грошових купюр в сумі 50 000 грн. та спеціальна хімічна речовина, надана на дослідження у якості зразка, між собою мають спільну родову належність (т.2 а.с. 16-19).

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28. 07.2015 накладено арешт на грошові кошти в сумі 50000 грн. та мобільний телефон Нокіа 6700 (т.2 а.с. 11).

Із протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину вбачається, що 25.07.2015 о 15 год. 30 хв. в АДРЕСА_3 був затриманий ОСОБА_3 (т.2 а.с. 24-28).

Із протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії контролю за вчиненням злочину від 30.07.2015 вбачається, що оперуповноважений в ОВС БКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_36 на виконання доручення від 20.07.2015 №17-601-т слідчого в особливо важливих справах СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_40 , на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 20.07.2015 про дозвіл на проведення зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі шляхом фіксації телефонних розмов за телефоном стільникового зв`язку оператора «МТС Україна» НОМЕР_2 проаналізував здобуту інформацію та зробив висновок про те, що отримані відомості, які б могли слугувати доказами у кримінальному провадженні. В зазначеному протоколі відобрежено спілкування по телефону ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , що відбувалось 24 та 25 липня 2015, мова йшла про кошти, які ОСОБА_15 мав намір віддати ОСОБА_3 (т.2 а.с. 128-132).

Із протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії контролю за вчиненням злочину від 28.07.2015 вбачається, що оперуповноважений в ОВС БКОЗ УСБУ в Сумській області ОСОБА_36 на виконання доручення від 20.07.2015 №17-601-т слідчого в особливо важливих справах СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_40 , на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 20.07.2015 про дозвіл на проведення аудіо, відео контролю стосовно ОСОБА_3 отримав фактичні дані про те, що 25 липня 2015 в 15 год. 22 хв. відбулась зустріч ОСОБА_3 з ОСОБА_10 , який каже, що привіз 50000 грн., решту коштів привезе через тиждень (т.2 а.с. 135-137).

Наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 20.05.2014 №410 створена слідчо-оперативна група для розслідування кримінального провадження №0002411 від 19.05.2014 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_11 у м. Суми. ОСОБА_41 до складу слідчо-оперативної групи не входив.

Розпорядженням №56 від 02.06.2014 створено міжвіддомчу слідчо-оперативну групу по розслідуванню кримінального провадження №0002411 від 19.05.2014 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_11 у м. Суми. ОСОБА_41 до складу слідчо-оперативної групи не входив.

Розпорядженням №82 від 18.08.2014 створено міжвіддомчу слідчо-оперативну групу по розслідуванню кримінального провадження №0002411 від 19.05.2014 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_11 у м. Суми. ОСОБА_41 до складу слідчо-оперативної групи не входив (т.2 а.с. 150-157).

Ухвалою слідчого судді Зарічного райсуду м. Суми від 04.08.2015 надано тимчасовий доступ до інформації оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна» про вхідні і вихидні зв`язки, СМС повідомлення по номеру мобільного телефона № НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_3 з червня 2014 по 25 липня 2015 включно.

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до документів від 19.08.2015 у ПрАТ «МТС Україна» вилучені документи вказані в ухвалі, інформацію про телекомунікаційні послуги надані ОСОБА_3 по номеру НОМЕР_1 в електронному вигляді на жосткому диску та паперова роздруківка (т.2 а. с. 158-169). Обставина певного спілкування між абонентськими номерами належними потерпілому та обвинуваченому підтверджується також протоколом огляду мобільного телефону від 16.07.2015 року, зокрема телефонний дзвінок за 15.07.2015 (т. 1 а.с. 232-233).

Із виписки по картці/рахунку № НОМЕР_3 ПАТ КБ «Приватбанк» відкритого на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що 31.03.2015 були перераховані кошти в сумі 1500 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_4 ПАТ КБ «Приватбанк» одержувач ОСОБА_42 .

Із дублікату чека вбачається, що 04.04.2015 у Відділені ПАТ КБ «Приватбанк», розташованого в м. Суми. пр-кт М. Лушпи, 22/1 ОСОБА_3 були перераховані кошти в сумі 2498 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_5 ПАТ КБ «Приватбанк» одержувач ОСОБА_43 .

Із виписки по картці/рахунку № НОМЕР_3 ПАТ КБ «Приватбанк» відкритого на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що 10.04.2015 були перераховані кошти в сумі 500 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_4 ПАТ КБ «Приватбанк» одержувач ОСОБА_28 .

Із виписки по картці/рахунку № НОМЕР_3 ПАТ КБ «Приватбанк» відкритого на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що 20.04.2015 були перераховані кошти в сумі 2400 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_4 ПАТ КБ «Приватбанк» одержувач ОСОБА_28 (т.2 а.с. 102-104).

Наказом Начальника Управління Міністерства внутрішеіх справ України в Сумській області від 50.10.2011 №207 о/с ОСОБА_3 призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи та умисних вбивств управління карного розшуку УМВС (т.2 а.с. 52).

Відповідно до Витягу з посадових іструкцій старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи та умисних вбивств управління карного розшуку УМВС України в Сумській області, ОСОБА_3 безпосередньо відповідає за організацію оперативно-розшукових заходів по розкриттю злочинів вчинених у минулі роки, що знаходяться на контролі МВС України, веде справи контрольного провадження по них. Розробляє плани придбання розстановки негласного апарату по місцях та об`єктах, які найбілш уражені злочинністю в обласному центрі і містах із складною оперативною обстановкою. Здійснює розробку осіб, які підозрюються у вчиненні особливо тяжких злочинів, що знаходяться на контролі керівництва МВС України, контролює виконання запланованих заходів.

Згідно ппідтвердження факту надання доступу до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 та його захисникам ОСОБА_8 та ОСОБА_44 23.09. та 24.09 2015 надано доступ до матеріалів кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000290 від 16.07.2015 (т.2 а.с. 71-80).

Свідок ОСОБА_45 дав суду свідчення, згідно яких він влітку 2014 року працював на посаді заступника начальника Управління карного розшуку УМВС України в Сумській області і в жовтні 2014 року перебував у відрядженні з групою співробітників в АДРЕСА_4 , де займались розкриттям навмисних вбивств пожилих осіб. Також, крім інших, у складі групи перебував оперуповноважений управління Мужило. Йому також відома справа по факту зникнення ОСОБА_18 . ОСОБА_46 не займався розкриттям вказаного злочину. Також він пом`ятає, що власником одного із будинків в АДРЕСА_4 була дружина ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_47 дав суду свідчення, згідно яких він працює заступником начальника слідчого управління ГУНП у Сумській області. З 20.05.2014 в його провадженні перебувала справа по факту зникнення ОСОБА_18 , створювалась слідчо-оперативна група для розкриття зазаначеного злочину, до якої ОСОБА_46 не входив. Ним, як слідчим кримінального провадження процесуальних доручень, в тому числі і для допиту ОСОБА_15 , ОСОБА_46 не надавалось.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_48 дала суду такі свідчення, згідно яких обвинувачений є її сином. Потерпілого ОСОБА_10 не знає. Працює постійно НВК 34, раніше працювала помічником вихователя, зараз сторож (охоронець). Чоловік працював на заробітках в росії.

Син працював у карному розшуку МВС. Яка заробітна плата сина була не знає. Син мешкав разом з нею. Син був одружений, у вересні 2014 року народилась онука Злата. Син одружився у травні 2014 року. Його дружина була у відпустці по догляду за дитиною, працювала в магазині на АДРЕСА_5 ) здається. Син навесні 2015 року попросив позичити йому грошей, дала сину 1,5 тисячі доларів США, так як він попросив та дала гроші так як він порядна людина. Для чого не казав, не питала. Батько заробляв, були збереження. Цю суму грошей син ще не повертав. Куди дів гроші не питала. Здається позичив комусь, відомо від нього, коли сказав не пам`ятає. Чи повернули йому гроші не знає. Чи отримував розписки від тієї особи не знає. Чи позичав син іншим особам гроші не знає, не казав.

Їй відомо, що в кінці липня 2015 сина було затримано за одержання неправомірної вигоди. Обставини, за яких сину пред`явлено обвинувачення, їй невідомі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_49 дала суду свідчення, згідно яких З 2014 року в шлюбі з ОСОБА_3 Зараз працює ФОП « ОСОБА_50 », магазин «Оксі Маркет» касир з 2019 року. Проживали разом в АДРЕСА_2 . Квартира її батьків. Була у «декретній» відпустці ФОП « ОСОБА_51 » магазин, продавцем, чоловік працював у карному розшуку, яку посаду займав не знає. Яку заробітну плату отримував не пам`ятає. Мужу давала гроші, просив позичити знайомому. У вересні 2014 року народилась донька. 2015 році чоловік взяв двічі з спільного сімейного бюджету кошти за погодженням з нею 1 раз 1000-2000 гривень також в цій сумі і другий раз позичити знайомому, якому саме не казав. Чоловік повернув гроші через 2-3 місяці в сімейний бюджет. Більше грошові кошти не позичав в такій сумі. Чи позичав гроші у 2015 році ще у когось не знає.

Їй відомо, що в кінці липня 2015 її чоловіка було затримано за одержання неправомірної вигоди. Обставини, за яких чоловіку пред`явлено обвинувачення, їй невідомі.

За змістом п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23, статей 91, 94 КПК суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Дотримання цієї вимоги виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду та забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності винуватості та право на захист.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК). При цьому недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК), в тому числі суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду з порушенням його суттєвих умов; порушення права особи на захист (ч. 2 ст. 87 КПК).

Таким чином, допустимість доказу визначається виходячи, насамперед, із обставин його отримання і залучення до кримінального провадження, і його умовами є: одержання фактичних даних із належного джерела, належним суб`єктом, в належному процесуальному порядку; належне оформлення (фіксування) джерела фактичних даних.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК)

Згідно рішення Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 (справа № 1731/2011) положення ст. 62 Конституції України спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Положення ст. 17 КПК констатують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вину обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом. При цьому згідно ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом; суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (принцип диспозитивності).

За змістом ст. 92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

В кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі, що, крім іншого, «вимагає щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення» (рішення ЄСПЛ від 13.01.2005 у справі «Капо проти Бельгії» (заява № 42914/98).

Дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, втручання суду в процес змагальності сторін у будь-якому випадку буде однозначним проявом порушення загальних засад кримінального провадження, а оцінку доказам суд надає в нарадчій кімнаті, за результатами чого ухвалює відповідне рішення.

Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України також зауважує, що «елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу» (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Наведене узгоджується також і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). При цьому розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно з вимогами кримінального процесуального закону та позицією Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019, згідно якої невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.

Відсутність у сторони захисту процесуальних документів, які стали правовою підставою для проведення НСРД, позбавляє її можливості поставити перед судом питання про недопустимість доказів, а суд - вирішити це питання до видалення до нарадчої кімнати. Особливо важливого значення вирішення цього питання судом на початкових етапах судового розгляду набуває у разі, коли йдеться про таку підставу визнання недопустимими доказів, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК).

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про визнання недопустимими таких доказів, як: постанова про проведення контролю за вчинення злочину від 24.07.2015, супровідний лист Апеляційного суду Сумського області від 25.06.2016 року № 77, клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури Сумської області № 17-589т від 16.07.2015 року, ухвала слідчого судді Апеляційного суду Сумської області від 20.07.2015 року, протокол огляду та вручення грошових коштів від 25.07.2015 року, протокол про результати контролю за вчинення злочину від 25.07.2015 року, протокол освідування особи від 25.07.2015, висновок судової експертизи дослідження речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 28.08.2015, протокол за результатами проведення негласної слідчої дії контролю за вчиненням злочину від 30.07.2015 року, протокол за результатами проведення негласної слідчої дії контрою за вчиненням злочину від 28.07.2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.

Відповідно складання протоколів оперативними співробітниками УСБ України без наявності доручень слідчого чи прокурора та відсутність протоколу вручення, протоколів повернення засобів аудіо, відео контролю, які повинні містити характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, котрі застосовуються при проведення процесуальної дії, свідчить про недопустимість результатів, отриманих при проведенні вказаних негласних (розшукових) дій, не зважаючи на позицію прокурора під час розгляду справи, щодо допустимості вищезазачених доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 246 КПК України НС(Р)Д це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи проведення яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, а згідно ч. 6 цієї норми закону, проводити НС(Р)Д має право слідчий, який здійснює досудове розслідування злочину, або за його дорученням уповноважені оперативні підрозділи правоохоронних органів. За рішенням слідчого чи прокурора до проведення НС(Р)Д можуть залучатися також інші особи, а матеріали кримінального провадження не містять відкритої (ого) в порядку ст. 290 КПК, стороною обвинувачення заяви/клопотання ОСОБА_10 про його добровільну згоду на участь в НС(Р)Д.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 20.10.2011 № 12-рн/2011 в аспекті конституційного подання щодо субєктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розумі так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може грунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень, або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо збирання та фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розщукову діяльність», особою не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Даний висновок суду, підтверджується встановленими обставинами та наведеними мотивами в ухвалі Сумського апеляційного суду від 27.05.2019 в даному кримінальному провадженні, яка набрала законної сили.

З урахуванням установлених процесуальних порушень, факту недодержання конституційних прав і свобод людини, порушення права на захист, оскільки допущені слідчим порушення є істотними та слугують для суду беззаперечною підставою для постановлення під сумнів законності проведених слідчих (розшукових) дій, на яких вирішальною мірою ґрунтується обвинувачення ОСОБА_3 суд, керуючись ст. 87 КПК визнає дані докази, отримані в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, недопустимими та свідчить про незаконність проведення всіх негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_3 .

Крім того, як визначено у ст.190 КК України, шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман як злочинний спосіб може полягати у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей (активний обман) та/або приховуванні певних обставин, якщо в особи є обов`язок повідомити про них (пасивний обман). Обман при шахрайстві застосовується винною особою з метою викликати в потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Тому умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. З суб`єктивної ж сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, можуть перебувати в іншій, ніж кримінальна, юридичній площині й свідчити про наявність цивільного спору.

За висунутим обвинуваченням об`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_3 шахрайства мала полягати у заволодінні майном шляхом обману. Інкримінований вид шахрайства відноситься до опосередкованого, тобто без безпосередньої участі потерпілого.

Водночас щодо самого змісту обману як способу шахрайства, то це можуть бути різноманітні обставини, стосовно яких шахрай вводить в оману потерпілого. Так, це може стосуватися характеристики певних предметів, зокрема їх кількості, тотожності, дійсності (обман у предметі), особистості винного або інших осіб (обман у особі), певних подій, юридичних фактів, дій окремих осіб тощо. За своєю формою обман може бути усним, письмовим, виражатися у певних діях (підміна предмета, його фальсифікація тощо), у тому числі конклюдентних.

Отже, це кримінальне правопорушення не може бути вчинено шляхом бездіяльності, а лише активних дій винної особи.

Разом з тим, стороною обвинувачення не надано жодних доказів, що саме обвинуваченим ОСОБА_3 вчинялись дії, спрямовані на заволодіння чужим майном шляхом обману.

В результаті шахрайських дій потерпілий-власник, володілець добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства. В даному випадку вказані ознаки відсутні, оскільки ОСОБА_15 грошові кошти не передавав добровільно, 50 тис. грн, потерпілому були вручені органами УСБУ. При цьому сторона обвинувачення зазначає про закінчене кримінальне правопорушення шахрайство, навіть не замах на шахрайство.

Навпаки факти безготівкового перерахування коштів в національній валюті ОСОБА_3 на користь потерпілого підтверджуються відповідними банківськими чеками та виписками з карткових рахунків, дослідженими у судовому засіданні, наведеними вище, що підтверджує позицію сторони захисту, щодо систематичного надання грошових коштів ОСОБА_10 обвинуваченим в якості позики та з можливістю зокрема його залучення до співпраці з правоохоронним органом в якості агента, враховуючи професійну діяльність обвинуваченого в правоохоронній сфері.

Також на користь позції сторони захисту, щодо позики грошових коштів обвинуваченим потерпілому є свідчення свідка ОСОБА_48 , матері ОСОБА_3 про надання грошових коштів сину у сумі 1500 доларів США на його прохання з власних заощаджень для позики знайомому, які досі повернуті не були.

Перевіряючи показання обвинуваченого, свідків суд вважає їх доволі логічними й послідовними, що підтверджує позицію сторони захисту та спростовують показання потерпілого.

Суд зазначає, що наведені обставини, які відповідають позиції обвинуваченого, з урахуванням відсутності доказів умислу в обвинуваченого на незаконне заволодіння коштами шляхом обману, та відсутності інших переконливих аргументів на користь обвинувачення, свідчать про недоведеність складу інкримінованого кримінального правопорушення.

На переконання суду, між обвинуваченим і потерпілим склались цивільно-правові відносини, які полягають у наданні позики фізичною особою фізичній особі та відповідно регулюються ЦК України. Певне примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань не може розцінюватись в даному випадку, як шахрайство шляхом обману. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 3 ст. 337 КПК передбачено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Разом з тим, ці положення не вказують на те, що у разі не підтвердження за результатом судового розгляду висунутого особі обвинувачення сторона обвинувачення може очікувати, що суд самостійно віднайде в діях цієї особи бодай якийсь інший злочин і ухвалить обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення.

Дослідивши всебічно всі обставини кримінального провадження та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів ще із точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд у відповідності з вимогами норм кримінального процесуального закону, практикою Європейського суду з прав людини, Конституції України дійшов висновку, що на підставі цих доказів неможливо визнати ОСОБА_3 винним і засудити його за пред`явленим йому обвинуваченням, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки надані стороною обвинувачення докази як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують вини ОСОБА_3 за пред`явленим йому обвинуваченням.

Кримінально-процесуальний закон (ст.373 КПК України) розрізняє два види вироків: обвинувальний та виправдувальний. При цьому, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства - верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності підсумовуючи наведене, вважає, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України не знайшло свого безспірного підтвердження у судовому розгляді для того, щоб вважати поза розумним сумнівом доведеним те, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, а тому за цим обвинуваченням ОСОБА_3 належить виправдати та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Речовими доказами, суд вважає за необхідне розпорядитись відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 174 КПК України скасувати арешт:

- на майно обвинуваченого ОСОБА_3 накладений на житлове приміщення АДРЕСА_6 ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.07.2015;

- на майно, вилучене 25.07.2015 в ході проведення огляду місця події, а саме: грошові кошти в сумі 50000 грн та мобільний телефон марки Nokia 6700 накладений ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2015.

Стороною обвинувачення не заявлялось клопотання про застосування запобіжного заходу, тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 84-87, 91, 92, 94,100, 124, 290, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України та виправдати його за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України через недоведеність винуватості.

Процесуальні витрати за залучення експертів віднести на рахунок держави.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_3 не обирати.

Скасувати арешт:

- накладений ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.07.2015 на майно обвинуваченого ОСОБА_3 - житлове приміщення АДРЕСА_6 ;

- накладений ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2015 на майно, вилучене 25.07.2015 в ході проведення огляду місця події, а саме: грошові кошти в сумі 50000 грн та мобільний телефон марки Nokia 6700.

Речові докази:

- пакет зі зразком спеціальної обробки хімічної речовини, долучений до протоколу огляду та вручення грошових коштів від 25.07.2015; - пакети зі змивами з правої та лівої рук ОСОБА_3 та з контрольним зразком вати за наслідками проведення освідування від 25.07.2015 залишити в матеріалах кримінального провадження, які зберігаються у прокурора;

- грошові кошти в сумі 50000 (п`ятдеся тисяч) грн. 00 коп., що вручались ОСОБА_10 та були виявлені та вилучені під час огляду місця події 25.07.2015 - повернути УСБУ в Сумській області;

- мобільний телефон марки Nokia 6700, на який накладено арешт ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2015 та який належить ОСОБА_3 - повернути останньому.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення, особою, що не була присутня під час його проголошення - з дня отримання копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається виправданому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1