ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2927/24 Справа № 331/4934/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 09 вересня 2024 року з визначенням застави у розмірі 9 084 000 грн.

В задоволенні клопотання обвинуваченої про зменшення розміру застави відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначає, що докази доводять причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину в такій мірі, що дозволяє суду дійти висновку, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не є вочевидь необґрунтованим.

Вказує, що з урахуванням обставин, викладених в обвинувальному акті, відповідно до положень ст.177-178 КПК України враховується тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, характер та обставини злочину, в якому вона обвинувачується, наявними є ризики, передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також зазначає, що з метою запобігання встановлених судом ризиків, для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Також вказує, що розмір застави, визначений п. 3 ч. 5 ст. 181 КПК України, від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не відповідає майновому стану ОСОБА_7 та не здатний забезпечити її належну поведінку, а тому, застава у розмірі 3000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб цілком відповідає фінансовим можливостям ОСОБА_7 , не є для неї завідомо непомірною, не ставить її чи заставодавця у скрутне матеріальне становище та дійсно зможе забезпечити виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків та буде найбільш пропорційним заходом на теперішній час, який збалансує інтереси суспільства, держави та обвинуваченої.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та обрати обвинуваченій менш суворий запобіжний захід.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що як при обранні так і при продовження запобіжного заходу не існує жодного доказу щодо існування ризиків стосовно того, що обвинувачена має намір переховуватись від суду та впливати на свідків у кримінальному провадженні або вчиняти інші незаконні дії

Зазначає, що прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу з грубим порушенням вимог ч. 2, 3 ст. 184 КПК України, а саме без надання суду і стороні захисту копії матеріалів, якими обґрунтовується доводи його клопотання.

Вказує, що судом систематично не враховуються дані стосовно стану здоровя обвинуваченої. ОСОБА_7 має стійкі соціальні звязки, постійне місце проживання, характеризується виключно позитивно.

Також зазначає, що подані стороною обвинувачення матеріали ґрунтуються виключно на очевидно недопустимих та неналежних доказах.

Також вказує, що відсутні будь-які докази і дані, які б свідчили про те, що тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом, який забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та виконання нею процесуальних обовязків, і що неможливо обмежитись наприклад, як домашній арешт, застава, або особисте зобов`язання з носінням електронного засобу контролю.

Посилається на те, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочину, у якому вона обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 . На переконання апеляційного суду встановлені судом обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою та відсутні підстави для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечать її належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Так, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_7 вона може вдатись до спроб переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, скоїти інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона має міцні соціальні звязки, постійне місце проживання, характеризується позитивно, оскільки наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинувачену, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченій злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в її поведінці.

Колегія суддів також не приймає доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що обвинувачена ОСОБА_7 має захворювання, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості щодо протипоказань перебування обвинуваченої в умовах ізоляції, а сама по собі наявність у обвинуваченої хвороб не є підставою для зміни їй запобіжного заходу, враховуючи обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Також колегія суддів зазначає, що питання доведеності вини обвинуваченої та оцінку доказів у справі у розумінні ст.ст.84, 85, 86 КПК України суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у справі, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 331 КК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів не приймає доводи захисника, щодо порушення вимог ч. 2,3 ст. 184 КПК України, оскільки вони не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення та не слугують підставою для його скасування.

Колегія суддів погоджується з визначеним розміром застави, та зазначає, що застава у меншому розмірі не забезпечить запобігання ризикам і забезпечення виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків, виходячи з тяжкості та виду кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_7 , відомостей про її особу, позиції Європейського суду з прав людини, є необхідною та достатньою для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 ПК України, а тому не приймає також і доводи апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що вказані захисником в його апеляційній скарзі обставини, не можуть бути підставою для зміни обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки, з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доводи захисника не свідчать про наявність у ОСОБА_7 перешкод або інших стримуючих факторів її належної процесуальної поведінки.

Таким чином, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення, а встановлений судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 не порушує її права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

За приписами ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4