Номер провадження: 11-сс/813/1530/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 у кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та накладено арешт на вилучене 30.08.2024 року під час проведення затримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України, майно, а саме:

- 40 банкнот зовні схожих на гривню кожна номіналом 500 гривень із наступними серійними номерами: ГМ7814083, ЄЄ8637482, ЄГ8673489, ЄГ8673490, ЦБ7047616, ЦБ9544509, ГБ4808407, ГВ4906425, ЄД8181892, ЕБ9312455, БВ8940477, АВ4496087, ЕЕ9247959, АЕ7074518, ВЗ5395056, ЄИ4743439, ЄЄ3130496, ЄЖ4255744, ЗА7587446, АА3663374, ВС3204337, ХЗ2405366, ЄЄ7238826, ЗВ4352360, ЄБ2176739, АЖ0374289, ВЗ8381249, ХЖ6825472, ВЗ2867957, ЕВ7709178, ЕЖ5722768, ВД4828331, ЗА0901857, ЕВ3428111, ВЗ5395057, ХД2997187, ЦА1582650, ЦБ7384304, ЕБ8805010, ГН0495533;

- предмет зовні схожий на мобільний телефон марки «Iphone».

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , звернулись із спільно поданою апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт вищевказаного майна.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, адвокати вказують, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, арешт на майно накладено безпідставно, оскільки прокурором при зверненні повторно із клопотанням не були усунені недоліки вказані в ухвалі слідчого судді від 10.09.2024 року, не доведено, що грошові кошти та телефон має ознаки речових доказів у кримінальному провадженні.

Також адвокати посилаються на те, що формулювання підозри та кваліфікація дій ОСОБА_9 невірна, відсутні докази події та складу кримінального правопорушення за ч.3 ст.368 КК України, та ризики не обґрунтовані.

Будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення не подавали.

За наведених обставин, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи захисників, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з матеріалів судової справи Другим слідчим відділом (з дислокацією

в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 року за підозрою ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за обставин викладених в клопотанні прокурора.

29.08.2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе, за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

30.08.2024 року в ході проведення затримання, в порядку ст.208 КПК України, ОСОБА_9 добровільно видав предмет неправомірної вигоди, а саме 40 банкнот зовні схожих на гривню кожна номіналом 500 гривень із наступними серійними номерами: ГМ7814083, ЄЄ8637482, ЄГ8673489, ЄГ8673490, ЦБ7047616, ЦБ9544509, ГБ4808407, ГВ4906425, ЄД8181892, ЕБ9312455, БВ8940477, АВ4496087, ЕЕ9247959, АЕ7074518, ВЗ5395056, ЄИ4743439, ЄЄ3130496, ЄЖ4255744, ЗА7587446, АА3663374, ВС3204337, ХЗ2405366, ЄЄ7238826, ЗВ4352360, ЄБ2176739, АЖ0374289, ВЗ8381249, ХЖ6825472, ВЗ2867957, ЕВ7709178, ЕЖ5722768, ВД4828331, ЗА0901857, ЕВ3428111, ВЗ5395057, ХД2997187, ЦА1582650, ЦБ7384304, ЕБ8805010, ГН0495533 та предмет зовні схожий на мобільний телефон марки «Iphone».

Постановою слідчого від 30.08.2024 року вилучені під час затримання ОСОБА_9 грошові кошти та предмет зовні схожий на мобільний телефон «Iphone» визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

10.09.2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_11 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 про арешт вищезазначеного майна повернуто прокурору для усунення недоліків.

13.09.2024 року прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 до Київського районного суду м.Одеси повторно скероване клопотання про арешт вказаного майна.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

19.09.2024 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вилучене 30.08.2024 року під час проведення затримання ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КПК України, майно, а саме: 40 банкнот зовні схожих на гривню кожна номіналом 500 гривень із наступними серійними номерами: ГМ7814083, ЄЄ8637482, ЄГ8673489, ЄГ8673490, ЦБ7047616, ЦБ9544509, ГБ4808407, ГВ4906425, ЄД8181892, ЕБ9312455, БВ8940477, АВ4496087, ЕЕ9247959, АЕ7074518, ВЗ5395056, ЄИ4743439, ЄЄ3130496, ЄЖ4255744, ЗА7587446, АА3663374, ВС3204337, ХЗ2405366, ЄЄ7238826, ЗВ4352360, ЄБ2176739, АЖ0374289, ВЗ8381249, ХЖ6825472, ВЗ2867957, ЕВ7709178, ЕЖ5722768, ВД4828331, ЗА0901857, ЕВ3428111, ВЗ5395057, ХД2997187, ЦА1582650, ЦБ7384304, ЕБ8805010, ГН0495533, а також предмет зовні схожий на мобільний телефон марки «Iphone».

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що під час розгляду клопотання прокурора встановлено, що вилучене в ході затримання ОСОБА_9 майно відповідає критеріям визначеним ч.1 ст.98 КПК, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для необхідності збереження вилученого майна.

Крім того, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на вилучений мобільний телефон в ухвалі зазначив, що телефон також може мати важливе значення для кримінального провадження, оскільки на ньому може міститися інформація з приводу одержання неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_12 до адміністративної відповідальності, а тому є важливим доказом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та накладення арешту на нього є необхідним для збереження цього речового доказу та недопущення його знищення.

Перевіривши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги та долучені до скарги документи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів судового провадження вбачається, що постановою слідчого вилучене під час затримання, в порядку ст.208 КПК, ОСОБА_9 майно обґрунтовано визнане речовими доказами в кримінальному провадженні, оскільки воно має важливе значення для встановлення обставин скоєного кримінального правопорушення.

З урахуванням обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що версія органу досудового розслідування стосовно того, що ОСОБА_9 можливо причетний до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, потребує перевірки, яку можливо забезпечити шляхом застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

За таких обставин, доводи захисників про незаконність оскарженої ухвали з підстав невірного формулювання підозри, невірної кваліфікації дій ОСОБА_9 , відсутності доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та безпідставність визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин злочину, з наявністю всіх його складових елементів, чи його не доведення, має бути перевірена в ході подальшого досудового розслідування кримінального провадження, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді про арешт майна відповідає вимогам ст.171 КПК та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що вказане в клопотанні прокурора майно, а саме грошові кошти та предмет зовні схожий на мобільний телефон «Iphone», що були вилучені під час затримання ОСОБА_9 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК, а тому в даному кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.368 КК України є речовими доказами та потребує детального дослідження в ході досудового розслідування.

Доводів адвокатів про незаконність оскарженої ухвали з посиланням на те, що клопотання прокурора про арешт майна подане без усунення недоліків, на які були вказані в ухвалі слідчого судді від 10.09.2024 року, а саме не долучено протоколів передачі грошових коштів та інформації власника грошових коштів, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вказане питання перевірялось слідчим суддею, та враховано, що відповідно до наданого до клопотання протоколу огляду та вручення грошових коштів від 29.08.2024 року кошти виділені УСБУ в Одеській області за рахунок кошторису Управління СБ України в Одеській області в рамках вказаного кримінального провадження для отримання доказів злочинної діяльності підозрюваного.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності/володіння на вилучене майно завданням кримінального провадження апеляційний суд на даній стадії досудового розслідування не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власника/володільця, апеляційним судом також не встановлено та адвокатами не доведено.

Апеляційний суд звертає увагу сторони захисту, що питання про доцільність подальшого арешту на вилучене майно буде перевірено під час досудового розслідування на протязі нетривалого часу, про що має бути постановлено відповідне процесуальне рішення, а власник/володілець цього майна або його представник, вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК, у разі встановлення відсутності подальших підстав для арешту майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК, наклав арешт на вищевказане майно, що буде слугувати меті забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника/володільця, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності/володіння завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості оскарженої ухвали, слід визнати непереконливими.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, за наслідками апеляційного розгляду має право залишити ухвалу слідчого судді без змін, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2024 року в кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 року, якою накладено арешт на майно вилучене 30.08.2024 року під час проведення затримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 208 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4