Справа № 166/724/24 Провадження №11-кп/802/634/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 29 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 (кримінальне провадження № 0000037),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 29 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.125, ч.3 ст. 52 КК України, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 27 жовтня 2024 року включно.

Відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому місцевий суд обґрунтував тим, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе дієво запобігти ризикам, вказаним у клопотанні прокурора, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження.

Водночас, рішення в частині продовження строку дії запобіжного заходу суд першої інстанції мотивував тим, що продовжує існувати високий ступінь ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності у разі доведення його вини у вчиненні злочину, такий ризик з плином часу на разі не змінився. Також продовжує існувати ризики незаконного впливу на неповнолітню потерпілу, а тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому у кримінальному провадженні запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту у житлі, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що прокурором у поданому клопотанні лише формально вказано про продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Вказує, що ОСОБА_6 кримінальному провадженню не перешкоджав, немає наміру переховуватися від суду. Також звертає увагу суду, що у обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивна характеристика, раніше не судимий.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати ухвалу суду та застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_6 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Матеріалами кримінального провадження стверджується, що 05 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за № 0000037 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.125, ч.3 ст.152 КК України.

У вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , що стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Крім того, обвинувачений частко визнав свою винну у вчиненні злочину, ствердивши, що мав сексуальний контакт із потерпілою, однак виключно за її згодою.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яка стверджується матеріалами кримінального провадження, а метою запобігання ризикам, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, та на даний час не змінилися.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який хоч і вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, одружений, на утримані має дитину з інвалідністю, однак обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.125, а також ч.3 ст.152 КК України, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та спрямоване проти статевої свободи та статевої недоторканості, за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, також перший не працевлаштований, стан його здоров`я задовільний, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризику, встановленим п.1,3 ч.1ст.177 КПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду фактично були належним чином враховані судом першої інстанції, і з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України та не дають жодних підстав для відмови в задоволенні поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, на думку апеляційного суду, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе дієво запобігти вказаним ризикам, з огляду на фактичні обставини пред`явленого обвинувачення, та особу обвинуваченого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

При цьому, доводи сторони захисту про можливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт до уваги судом не приймається, оскільки дані обставини, не є такими, які б спростовували або зменшували наявність доведеного стороною обвинувачення ризиків та, які перевірялись судом першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Любешівського районного суду Волинської області від 29 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з момент її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді