ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5138/24 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2170/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

28 серпня 2024 року до Ленінського районного суду м.Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000113 від 10 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

У підготовчому судовому засіданні Ленінського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2024 року захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ч.1 ст.49 КК України, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_7 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2024 року кримінальне провадження №0000113 від 10 серпня 2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишений без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2024 року внесено виправлення в абзаці 2 резолютивної частини ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2024 року (справа №642/5138/24), та викладено його в наступній редакції:

«Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності передбаченої ч.2 ст.125 КК України, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності».

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, пройшло більше чотирьох років, ОСОБА_7 не вчиняв інших кримінальних правопорушень, не перебував у розшуку і вказане кримінальне провадження не зупинялося, а тому, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, є обов`язковим видом звільнення.

Відповідно до обвинувального акта, 09 серпня 2020 року приблизно о 2 3 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вийшов на спільне подвір`я будинку АДРЕСА_1 де знаходився ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у положенні сидячи на стільці. ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизився до раніше знайомого йому ОСОБА_9 , і знаходячись у положенні стоячи, штовхнув останнього, так що той впав на на землю та вдарився головою, ОСОБА_7 продовжуючи свої протиправні дії на спричинення тілесних ушкоджень наніс кулаками обох рук по черзі не менше 5 ударів в область голови ОСОБА_9 , після чого сів на нього зверху та продовжив наносити удари кулаками обох рук в область тулубу та голови.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 , відповідно до висновку експерта №09-3292/2020 від 27.10.2020, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закрита тупа травма лицьового черепу у вигляді перелому носової кістки із наявністю зовнішніх ушкоджень: садна на лівому скаті носу в верхній третині, забита рана на межі потиличної та тім?яної ділянки, садна на лівій щоці, на межі лобної та правої скроневої ділянки, в тім?яній ділянці ліворуч, на правому плечі в нижній третині по зовнішній поверхні, у основи 1 пальця лівої кисті по тильній поверхні, в проекції голівки лівої променевої кістки по тильній поверхні, по лівій боковій поверхні тулубу у краю реберних дуг, на лівому плечі по задній поверхні в верхній третині, по задній поверхні тулубу в проекції лівої лопатки, в поперековій ділянці праворуч, на правій гомілці верхній третині по зовнішній поверхні.

Встановлена у ОСОБА_9 закрита тупа травма лицьового черепу у вигляді перелому носової кістки із наявністю садна в цій ділянці належить до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що СПРИЧИНИЛИ за собою короткочасний розлад здоров?я тривалістю більше 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95.

Забита рана та садна викликали незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95 відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2024 року скасувати. Зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.368 КПК України, та необґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Крім того, судом першої інстанції при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності, не була врахована його думка. Поряд із цим, суд залишив без розгляду його цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, чим порушив права потерпілого. Звертає увагу на те, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_7 положення п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 , в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши пояснення потерпілого ОСОБА_9 та його представника, які просили ухвалу районного суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, думку прокурора щодо законності судового рішення, а також обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У пункті 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зазначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У частині 4 ст.286 КПК України зазначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло три роки, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Згідно відомостей кримінального провадження, судом першої інстанції відповідно до обвинувального акту встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України вчинено 09 серпня 2020 року.

Санкція ч.2 ст.125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, згідно ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Отже, з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку пройшло більше чотирьох років, а тому, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України, обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строку давності, не є реабілітуючою підставою, та однією з умов його застосування є згода обвинуваченого. Цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора або захисника.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні від 10 вересня 2024 року підтримав клопотання його захисника адвоката ОСОБА_8 та погодився із закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Зазначені обставини обвинувачений підтвердив і під час апеляційного розгляду. Крім того, колегією суддів було роз`яснено обвинуваченому, що потерпілий ОСОБА_9 не позбавлений процесуальної можливості звернутися до нього з цивільним позовом до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, оскільки кримінальне провадження було закрито з нереабілітуючих підстав.

Таким чином, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні навів фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку, перевірив підстави щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а також судом роз`яснені останньому наслідки закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України, та дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Доводи потерпілого про те, що суд першої інстанції не виконав вимоги ст.368 КПК України, звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності без врахування його думки, а також залишив без розгляду його позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Так, передбачений ст.49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності, не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілого на таке звільнення, а також те, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду, про що зазначено судом в оскаржуваній ухвалі.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 протягом цього строку нових кримінальних правопорушень не вчиняв, ці обставини підтвердив прокурор в суді апеляційної інстанції, а тому твердження потерпілого ОСОБА_9 про необхідність перевірки цих обставин є необґрунтованими та не дають підстав для скасування судового рішення.

Доводи потерпілого про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував п.3 ч.1 ст.49 КК України, є безпідставними, оскільки ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 06 листопада 2024 року, в порядку ст.379 КПК України, суд першої інстанції виправив допущену в ухвалі Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2024 року описку, вказавши підставою для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, саме п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Крім того, з мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, аналізував доводи сторони захисту щодо можливості звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі спливом строків давності, та об`єктивно послався на норми п.2 ч.1 ст.49 КК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції об`єктивно допущено описку в резолютивній частині оскаржуваної ухвали, яку в подальшому було усунуто ухвалою від 06 листопада 2024 року.

Поряд із цим, колегія суддів роз`яснює потерпілому ОСОБА_9 , що він має процесуальну можливість звернутися з цивільним позовом до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню з мотивів наведених в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_9 , а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Роз`яснити потерпілому ОСОБА_9 процесуальну можливість звернутися з цивільним позовом до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: