26.07.2024 Справа № 363/572/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши в м. Вишгороді у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001443 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мелітополя Запорізької області, освіта середня, працюючого водієм ТОВ «Транссіті», маючого на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, проживаючого в АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

02.11.2021 року о 14 год. 32 хв. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автобусом «Богдан А-09201» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись проїжджою частиною пр. І. Мазепи, 5 з боку вул. Шолуденка в напрямку пр. Шевченка м. Вишгорода, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 і дорожнім знаком 5.38.1 Правил дорожнього руху України, діючи необережно, із злочинною недбалістю в порушення вимог п. 18.1 ПДР України, не впевнився у відсутності пішоходів на нерегульованому пішохідному переході, не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїжджу частину пішохідним переходом справа на ліво відносно руху транспортного засобу, що призвело до заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння у вигляді переломів кісток основи та склепіння черепа, з крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, з розвитком набряку-набухання його тканини, синця на волосистій частині голови в лівій скроневій області з частковим розповсюдженням на ліву виличну область, з крововиливом в м`які тканини голови, лінійного перелому лівих лобної, клиноподібної, скроневої та тім`яної кісток, крововилив під твердою мозковою оболонкою (субдуральна гематома) в області склепіння черепа, більше праворуч, а також в області усіх черепних ямок праворуч та ліворуч, об`ємом 20 см.куб., крововиливу під м`які мозкові оболонки (субарахноїдальний крововилив в області лівої та більше, правої півкуль головного мозку та мозочка, крововиливи на поверхні та в товщі сірої речовини головного мозку (забої) - на випуклій поверхні лівої скроневої долі, на базальній поверхні лівої скроневої долі з переходом на базальну поверхню лівої лобної долі, на полюсі лівої скроневої долі з поодинокими кратероподібними дефектами м`якої мозкової оболонки та нашаруванням дрібних еластичних згортків крові на їх (дефектів) поверхні, на випуклій поверхні правої тім`яної долі з переходом на випуклу поверхню правої скроневої долі у вигляді крупних зливних крапок, внутрішньомозкові гематоми в товщі лівої скроневої долі, в товщі правої скроневої долі, рідкої крові в шлуночках головного мозку, в товщі стовбура мозку, які складають єдиний комплекс відкритої черепно-мозкової травми, та в прямому причинному зв`язку призвели до настання смерті потерпілої о 21 год. 31 хв. 11.11.2021 року.

Таким чином ОСОБА_4 порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху України, зокрема водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допущені ОСОБА_4 порушення Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та призвели до заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень та настання смерті.

В суді ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість за обставин викладених в обвинувальному акті, погодився з кваліфікуючими ознаками злочину й з порушенням інкримінованого йому п. 18.1 ПДР України. Показав, що 2.11.2021 року близько 14 год. 30 хв. керував рейсовим автобусом «Вишгород - ст.м. Героїв Дніпра м. Київ», їхав по пр. І. Мазепи у напрямку пр. Шевченка у м. Вишгороді. Наближаючись до пішохідного переходу, звернув увагу на дітей, які бавилися на лівому боці дороги, щоб вони не вискочили на дорогу, але не помітив як з правого боку на пішохідний перехід вийшла жінка. Застосував екстрене гальмування, проте зіткнення уникнути не зміг, від якого потерпіла впала. Після зіткнення викликав швидку медичну допомогу, перебував поряд з потерпілою, яка знаходилася в свідомості, допоміг завантажити ліжко з потерпілою до автомобіля ШМД. Потім відвідував потерпілу в лікарні, на досудовому слідстві оплатив 20 000 грн. витрат на лікування її сину - потерпілому ОСОБА_6 . Повністю відшкодував заподіяну моральну шкоду в розмірі 400 000 грн. Щиро покаявся, просив призначити йому мінімальне покарання і не позбавляти прав керування, оскільки все життя він працює водієм на пасажирських транспортних перевезеннях, іншої роботи і доходів не має, утримує сина, похилих батьків.

Потерпілий ОСОБА_8 (син померлої ОСОБА_7 ) у суді повністю підтвердив показання обвинуваченого. Того дня дізнався від доньки дізнався про те, що мати потрапила до лікарні після ДТП. В лікарні 2.11.2021 року мати перебувала в свідомості. Однак після введення їй ліків тільки спала, переведена до обласної лікарні. Операцію їй не робили через ризик погіршення стану внаслідок похилого віку. Мати до тями так і не прийшла та 11.11.2021 року від отриманих ушкоджень померла. На той час обвинувачений йому відшкодував за лікування матері 20 000 грн., а в суді повністю відшкодував моральну шкоду в розмірі 400 000 грн. Висловився про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі та без позбавлення прав керування транспортними засобами, оскільки він йому повністю відшкодував заподіяну шкоду, який будь-яких претензій до нього не має, від позову відмовився.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_7 , і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи, характер допущених порушень правил дорожнього руху, ступінь вчиненого необережного тяжкого злочину, негативні наслідки у вигляді смерті потерпілої, дані про особу обвинуваченого, який на підставі ст. 89 КК України не судимий, востаннє засуджений в 2004 році за необережне порушення правил дорожнього руху, коли наразі відомості про його притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху у справі відсутні, що судом тлумачиться на його користь, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та двох батьків пенсійного віку, з яких мати є інвалідом 2 групи, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, є внутрішньо переміщеною особою.

Також суд враховує позицію потерпілого ОСОБА_6 , якому обвинувачений повністю відшкодував завдану шкоду, оплатив лікування матері та відшкодував заподіяну моральну шкоду в заявленому потерпілим розмірі 400 000 грн., який будь-яких претензій до нього не має, а тому просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі й без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, слід визнати його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Беручи до уваги викладене, відсутність обтяжуючих покарання обставин та з огляду на позицію потерпілої сторони, суд вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а враховуючи сукупність викладених вище обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає необхідним і можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням згідно вимог ст. 75 КК України та з покладанням на нього виконання обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_4 постійно працює водієм автотранспортних засобів на пасажирських перевезеннях, має відкриті категорії прав на управління транспортними засобами: В1, В, С1, С, D1, D, має утриманців, єдиним джерелом доходу сім`ї якого, є діяльність обвинуваченого пов`язана з використанням такого права, а враховуючи сукупність обставин, які пом`якшують його покарання, з огляду на характер допущених порушень ПДР України, та те, що обвинувачений працює, утримує дитину, батьків, суд вважає необхідним визначити йому покарання без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Ці обставини з урахуванням конкретних обставин події, характеру вчиненого водієм порушення, його наслідки, поведінка після ДТП по відношенню до потерпілої, добровільне відшкодування завданої шкоди, дають підстави дійти висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства й без позбавлення права керування транспортними засобами для забезпечення можливості обвинуваченому працювати, утримувати своїх близьких, і це має стати достатнім для його виправлення й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст.ст. 124, 126 КПК України.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, то в зв`язку з добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди цивільному позивачу, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має і відмовився від висунутих позовних вимог, будучи попередженими про наслідки закриття провадження, то вказане згідно вимог ст. 128 КПК України та ст. 255 ЦПК України є підставою для прийняття відмови від цивільного позову і закриття провадження у вказаній частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і за цим законом призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання ОСОБА_4 звільнити з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зокрема повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично з`являтиметься до зазначеного органу для реєстрації.

Речові докази по справі: автобус «Богдан А-09201» р.н. НОМЕР_1 залишити в користуванні володільця, диск з відеозаписом № МАР633WK26052957 залишити в матеріалах справи.

За проведення судових експертиз по справі стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 5 148 (п`ять тисяч сто сорок вісім) грн. 40 коп.

Прийняти відмову потерпілого ОСОБА_6 від цивільного позову до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди і провадження за цивільним позовом закрити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя