КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/2950/24Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4933/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001306 по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382, ст.287 КК України, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 23 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 23 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 на 60 (шістдесят) діб до 20 вересня 2024 року включно.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотними порушеннями норм КПК України.

В обґрунтування апеляційних доводів зазначають про відсутність будь-яких ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Вказують, що клопотання прокурора містить лише формальне посилання на наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України. Будь-яких доказів на підтвердження таких ризиків матеріали справи не містять.

Посилаючись на ряд рішень Європейський суд з прав людини, вказують, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності ризику, що обвинувачений може ухилитись від суду.

За доводами апелянтів, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_10 за вчинення кримінальних правопорушень, що є нетяжкими згідно ст. 12 КК України, не може бути підставою для тримання його під вартою, що узгоджується з усталеною практикою ЄСПЛ.

Формальне твердження прокурора про те, що ОСОБА_10 може переховуватись від суду, є лише припущенням, оскільки це не підтверджується жодними доказами. Також прокурором у поданому клопотанні не доведено наявність ризиків переховування ОСОБА_10 від суду та вчинення ним будь-яких кримінальних правопорушень.

За твердженнями апелянтів, матеріали справи не містять жодних обґрунтованих даних, які б вказували на те, що ОСОБА_10 може якимось чином впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ризик того, що ОСОБА_10 буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, оскільки факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами, на що звернув увагу ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови».

За наслідками апеляційного розгляду захисники просять скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурора та представників потерпілих, які заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважали оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Голосіївського районного суду м.Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001306 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382, ст.287 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382, ч.4 ст.286-1 КК України.

05 липня 2024 року прокурор Святошинської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_13 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з клопотанням про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 23 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб до 20 вересня 2024 року включно.

Ухвалюючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, потерпілих та експертів у цьому кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченому, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів. При цьому, як встановив суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні.

При визначені питання доцільності продовження тримання під вартою суд також взяв до уваги, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, вчинених в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть двох потерпілих,

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_10 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданих апеляційних скаргах.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилаються захисники в поданих апеляційних скаргах.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Голосіївського районного суду м.Києва від 23 липня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 на 60 (шістдесят) діб до 20 вересня 2024 року включно - залишити без змін, а подані апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4