УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000996 відомості про яке 22.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000996 відомості про яке 22.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У клопотанні прокурор, з метою збереження речового доказу, проведення необхідних слідчих (розшукових) дій, проведення експертних досліджень, накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування, на майно вилучене в ході проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того прокурор просив поновити пропущені із поважних причин строки подання клопотання до слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні, мотивуючи тим, що вилучене майно було визнано речовим доказом, та наразі необхідне слідству з метою встановлення всіх обставин злочину.

У судове засідання з`явився адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який проти задоволення клопотання заперечував мотивуючи тим, що вилучені мобільні телефони не мають відношення до кримінального провадження. Повідомив, що вилучений мобільний телефон марки «iPhone 14 ProMax» належить ОСОБА_6 , на підтвердження чого надав відповідні докази та звернув увагу, що остання не має відношення до обставин кримінального правопорушення. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на мобільні телефони, в іншій частині вимог клопотання не заперечував.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000996 відомості про яке 22.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Як вбачається з клопотання, в ході досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000195 від 02.02.2024 р. встановлено, що ОСОБА_7 , у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, маючи умисел на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, діючи із корисливих мотивів, добре розуміючи порядок перетину та недоторканість державного кордону України, метою якої є незаконне переправлення осіб через державний кордон України та шляхом поширення інформації, залучила ОСОБА_8 підшукувати осіб, яким тимчасово обмежено право на виїзд з України у відповідності до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у період воєнного стану, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за №64/2022.

Так, у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, але не пізніше 06.02.2024, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою домовленістю із ОСОБА_7 , запропонував громадянину ОСОБА_9 незаконно переправити його через державний кордон України, призначивши зустріч за участі ОСОБА_7 для обговорення організаційних питань з цього приводу, зауваживши, що для подальшої допомоги ОСОБА_9 необхідно буде під час зустрічі надати грошові кошти у розмірі 500 доларів США, у якості завдатку.

Надалі ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом спрямованим на незаконне збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, усвідомлюючи вимоги законодавства щодо порядку перетинання державного кордону України громадянами України чоловічої статі (військовозобов`язаними), 06.02.2024 близько 15 год. 30 хв., перебуваючи неподалік магазину «Обжора», що за адресою: АДРЕСА_2 , під час зустрічі із ОСОБА_9 , за участі ОСОБА_8 , запропонувала ОСОБА_9 за грошову винагороду в розмірі 11 000 доларів США незаконно переправити його через державний кордон України.

При цьому, під час розмови, ОСОБА_7 детально роз`яснила ОСОБА_9 , план дій, які необхідно виконати для незаконного перетину державного кордону України, пообіцявши допомогти у незаконному переправленні через державний кордон України, здійснити керівництво такими діями, сприяти їх вчиненню порадами та вказівками, а також вжити заходів щодо усунення перешкод у перетині державного кордону.

Зокрема, ОСОБА_7 запевнила ОСОБА_9 у тому, що може здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України шляхом виготовлення офіційних документів (яких саме не зазначила) та здійснення в подальшому виїзду через державний кордон України в якості особи, яка його супроводжує, у встановленому пункті пропуску. Під час зустрічі, ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 500 доларів США, у якості завдатку.

Згодом, 13.02.2024 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , зателефонував ОСОБА_9 та повідомив про необхідність збільшення суми завдатку для виготовлення офіційних документів, що стануть підставою для виїзду за кордон, у зв`язку зі зміною осіб, які здійснювали їх виготовлення.

Так, 17.02.2024 близько 15 год 00 хв. ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , зустрівся із ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де останній передав ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 200 доларів США (для збільшення розміру залогу).

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керуючись корисливим мотивом спрямованим на незаконне збагачення, 28.03.2024 о 15:46 год. ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила про необхідність збільшення залогу, тобто надання ще 5800 доларів США, причину такого рішення не вказавши. Зустрівшись із ОСОБА_9 29.03.2024 року, близько 09:30 годин, за адресою: АДРЕСА_4 , біля супермаркету «Таврія В», ОСОБА_7 додатково запевнила ОСОБА_9 , що допоможе останньому незаконно перетнути державний кордон України. ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 імітаційні грошові кошти, а саме 58 банкнот номіналом 100 доларів США, як завдаток за незаконну винагороду за здійснення незаконного переправлення цих осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, які полягали в здійсненні виїзду через державний кордон України в якості особи, яка їх супроводжує, у встановленому пункті пропуску. Однак довести до завершення свій задум ОСОБА_7 не встигла, у зв`язку із тим, що була затримана в порядку ст. 208 КПК України.

На виконання доручення слідчого №60/СВ-135 від 12.02.2024 про проведення слідчих (розшукових) дій, в рамках кримінального провадження від 02.02.2024 № 000195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України співробітниками відділу ВВБ по 26 прикордонному загону ГВВВБ «Південь» ДПС України додатково встановлено, що до кримінально правопорушення ймовірно причетний громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: АДРЕСА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 .

Так, встановлено, що ймовірним організатором незаконного переправлення осіб через державний кордон України є ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3

Крім того, встановлено, що ОСОБА_11 , під час проходження військової служби на посаді начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » 17 прикордонного загону, ймовірно завчасно отримував дані від ОСОБА_12 відносно громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, стосовно яких діє обмеження у перетині державного кордону на період військового стану, про необхідність їх безперешкодного пропуску з України в РМ по завідомо підробленим документам. Продовжуючи злочинний умисел ОСОБА_12 на незаконне переправлення осіб зазначеної категорії, ОСОБА_11 надавав їх установчі дані ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які заступали в прикордонний наряд «Старший зміни прикордонних нарядів» та за своїми функціональними обов`язками організовували несення служби зміни прикордонних нарядів з оформлення та пропуску осіб та вантажів у пункті пропуску «Рені», з вказівкою щодо організації безперешкодного пропуску зазначених чоловіків. В подальшому, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ставили додаткові завдання підлеглим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які залучались до несення служби в прикордонні наряди «Перевірка документів» в пункті пропуску «Рені», щодо здійснення оформлення даних громадян України без поглибленого вивчення документів та перевірки законності підстав перетинання державного кордону на виїзд з України.

Крім того встановлено, що ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ймовірно виконуючи злочинний умисел, всупереч Наказу АДПСУ №953-АГ від 22.11.2023 «Про посилення режимних заходів», під час здійснення прикордонного контролю чоловіків зазначеної категорії, незаконне переправлення через кордон яких організовував ОСОБА_21 , з кінця листопада 2023 року відбір документів та ідентифікацію осіб здійснювали без обов`язкового виходу з транспортного засобу.

Також отримано відомості, що після звільнення з військової служби ОСОБА_22 , переправлення осіб чоловічої статті віком від 18 до 60 років, стосовно яких діє обмеження у перетині державного кордону на період військового стану, яке організовував ОСОБА_21 через пункт пропуску «Рені», тимчасово припинилось.

12.04.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 10.04.2024 справа №947/8035/24, провадження №1-кс/947/5080/24, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено:металевий предмет схожий на кастет, який упаковано до сейф-пакету НПУ №CRI1206100; предмет схожий на ніж в чохлі чорного кольору з написом на лезі «PaESIGN», який упаковано до сейф-пакету НПУ №RIC2009181, мобільний телефон марки «iPhone 10» в корпусі білого кольору в чохлі зеленого кольору (більш детальна характеристика вказаного мобільного телефону невідома, у зв`язку із встановленим блокуванням) із сім-картою: НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мобільний телефон марки «iPhone 14 ProMax»в корпусі фіолетового кольору в прозорому чохлі (більш детальні характеристика вказаного мобільного телефону невідома, у зв`язку із встановленим блокуванням), з сім-картою: НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дружині ОСОБА_5 ), які упаковано до сейф-пакету НПУ №ICR0161424.

Вказані речі постановою старшого слідчого СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

25.04.2024 постановою старшого слідчого СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області призначено судову експертизу зброї за експертною спеціальністю 3.3 «Дослідження зброї», а саме предмету схожого на кастет.

Згідно висновку експерта від 29.04.2024 №СЕ-19/116-24/8087-ХЗ наданий на дослідження предмет належить до холодної зброї, є кастетом, який відноситься до категорії не клинкової контактної холодної зброї ударно-дробильної дії. Даний кастет виготовлений промисловим способом.

25.04.2024 постановою старшого слідчого СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області призначено судову експертизу зброї за експертною спеціальністю 3.3 «Дослідження зброї», а саме предмету схожого на ніж.

Згідно висновку експерта від 02.05.2024 №СЕ-19/116-24/8088-ХЗ наданий на дослідження предмет належить до холодної зброї, є ножем довільного зразку та відноситься до контактної коротко клинкової холодної зброї колючої дії. Даний ніж виготовлений промисловим способом.

Вказані мобільні телефони потребують детального огляду з використанням спеціальних програмних, програмно-апаратних засобів,з метою вилучення інформації.

Вказані речові докази та матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 постановою прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 від 22.08.2024 року виділено у кримінальне провадження відомості про яке 22.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000996 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21.06.2024 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси за результатами розгляду клопотання про арешт майна вилученого в ході обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , прийнято рішення про повернення клопотання прокурору та встановлено строк у сімдесят дві години, з метою усунення недоліків зазначених в ухвалі. Копію вказаного рішення було отримано старшим слідчим СВ ОРУП№1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_23 29.08.2024 та повторно подано клопотання 03.09.2024.

Частина 1 статті 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В даному випадку перед слідчим суддею доведено існування підстав вважати, що обумовлені слідчим предмети, а саме кастект та ніж є доказами в рамках даного кримінального провадження, оскільки є такими, що вилучені законом з обігу, й у зв`язку із чим, є безпосереднім об`єктом експертних досліджень, що в свою чергу свідчить про наявність у слідчого судді підстав для застосування в рамках заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна.

Одночасно при розгляді зазначеного клопотання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Прокурор у клопотанні визначив метою накладення арешту на вилучене майно, його збереження як речових доказів, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Так, слідчому судді незрозуміло з яких підстав прокурор прийшов до висновку, що вилучене під час обшуку майно, а саме: мобільний телефон марки «iPhone 10» в корпусі білого кольору в чохлі зеленого кольору (більш детальна характеристика вказаного мобільного телефону невідома, у зв`язку із встановленим блокуванням) із сім-картою: НОМЕР_4 та мобільний телефон марки «iPhone 14 ProMax» (більш детальні характеристика вказаного мобільного телефону невідомі у зв`язку із встановленим блокуванням) в корпусі фіолетового кольору в прозорому чохлі, з сім-картою: НОМЕР_5 можуть містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження та які саме відомості воно може містити, відповідно до чого неможливо встановити мету накладення арешту на майно.

Прокурором у клопотанні та у судовому засіданні не було доведено відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вказані вище телефони, зокрема, не було доведено їх відношення до розслідуваного к/п № 0000996 відомості про яке 22.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та яким чином вилучені мобільні телефони відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Прокурор у клопотанні зазначає про те, що мобільні телефони є речовими доказами та відноситься до речей, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема підтвердження або спростування факту вчинення кримінальних правопорушень.

Однак, до клопотання про арешт майна жодного доказу на обґрунтування відповідності тимчасово вилученого майна категорії речових доказів та підстав для накладення арешту на вилучене майно додано не було.

Постанова слідчого про визнання вилучених під час обшуку зокрема телефонів речовими доказами є формальною.

Також відповідно до вимог ст. 171 КПК України, прокурор не долучив до клопотання матеріали, які достеменно підтверджують вказані обставини, зокрема слідчим суддею встановлено, що до клопотання прокурором не долучено ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, на підставі якої був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , на яку він посилається у клопотанні, що позбавляє слідчого суддю дослідити належним чином викладені в клопотанні обставини, зокрема, щодо порядку проведення обшуку та законності підстав для його проведення..

Слідчий суддя звертає увагу, що аналогічні клопотання сторони обвинувачення неодноразово з вищевикладених обставин були повернуті прокурору для усунення недоліків, проте сторона обвинувачення фактично проігнорувала мотиви їх повернення та знову звернулись з не вмотивованим клопотанням та без долученя копії ухвали про надання дозволу на обшук.

Більш того, як вбачається з матеріалів клопотання, зокрема протоколу обшуку та долучених стороною захисту документів, мобільний телефон марки марки «iPhone 14 ProMax» належить ОСОБА_6 , однак у судовому засіданні прокурор не зміг пояснити яке відношення до обставин кримінального правопорушення має ОСОБА_6 та у зв`язку з чим у неї було вилучено майно. Більш того матеріали клопотання не містять навіть протоколу допиту її в якості свідка, а тому взагалі не зрозуміло який процесуальний статус вона має у даному провадженні.

На думку слідчого судді прокурором не доведено на даний час, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, про яких йдеться в клопотанні.

Прокурором не зазначено та необґрунтовано, що вилучене в ході проведення обшуку майно відповідає хоча б одному із критеріїв речових доказів в рамках кримінального провадження, відсутнє також обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, що позбавляє можливості встановити відповідність вилученого майна категорії речових доказів. Прокурор лише формально посилається на норми кримінального процесуального законодавства.

З доданих до клопотання документів не вбачається, які слідчі дії було проведено з метою встановлення значення вилученого під час обшуку майна для кримінального провадження та яке відношення власник майна має до вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження.

Крім того, з моменту вилучення майно пройшло вже п`ять місяців, протягом цього часу власники майна незаконно позбавлені можливості використовувати та розпоряджатися належним їм майном, адже розгляд клопотання про арешт майна затягувався з вини сторони обвинувачення та утримання майна без рішення слідчого судді було безпідставним.

За таких обставин, слідчий суддя не може прийти до переконання, що на теперішній час арешт майна буде відповідати засадам розумності та співмірності, а відповідно, й що такий захід забезпечення обґрунтовано обмежувати право власності власника майна.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності, враховуючи необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, оскільки в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а також стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення про арешт майна задоволенню не підлягає, а тимчасово вилучене майно необхідно повернути особі у якої його було вилучено.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000996 відомості про яке 22.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт, із забороно користування, володіння, розпорядження на речі вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- кастет;

- ніж в чохлі чорного кольору з написом на лезі «PaESIGN».

У задоволенні клопотанні в частині накладення арешту на вилучені: мобільний телефон марки «iPhone 10» в корпусі білого кольору в чохлі зеленого кольору (більш детальна характеристика вказаного мобільного телефону невідома, у зв`язку із встановленим блокуванням) із сім-картою: НОМЕР_4 та мобільний телефон марки «iPhone 14 ProMax» (більш детальні характеристика вказаного мобільного телефону невідомі у зв`язку із встановленим блокуванням) в корпусі фіолетового кольору в прозорому чохлі, з сім-картою: НОМЕР_5 відмовити.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 169 КПК України майно, яке було виявлено та вилучено 12.04.2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «iPhone 10» в корпусі білого кольору в чохлі зеленого кольору (більш детальна характеристика вказаного мобільного телефону невідома, у зв`язку із встановленим блокуванням) із сім-картою: НОМЕР_4 повернути власнику ОСОБА_5 .

- мобільний телефон марки «iPhone 14 ProMax» (більш детальні характеристика вказаного мобільного телефону невідомі у зв`язку із встановленим блокуванням) в корпусі фіолетового кольору в прозорому чохлі, з сім-картою: НОМЕР_5 повернути власнику ОСОБА_6 .

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1