УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000154 від 21.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого дізнавачем клопотання, сектором дізнання ВП № 4 Одеського РУП № 1 ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування (дізнанння) кримінального провадження за № 0000154 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.08.2024 року за фактом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 20.08.2024 до ЧЧ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» про те, що 20.08.2024 об 17:38 год. за адресою: АДРЕСА_1 , працівником патрульної поліції «ОКЕАН-101» було виявлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під керуванням транспортного засобу марки «RenaultTraffic», державний номерний знак НОМЕР_1 реєстрації « НОМЕР_2 », який в ході перевірки документів надав водійське посвідчення № НОМЕР_3 з явними ознаками підробки.

20.08.2024 року під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в присутності понятих було виявлено та вилучено водійське посвідчення № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

21.08.2024 на підставі постанови дізнавача вилучене майно визнано речовим доказом в рамках означеного кримінального провадження.

В обґрунтування поданого клопотання сторона обвинувачення зазначає, що вилучене майно могло використовуватися як знаряддя скоєння кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, та зберегло на собі інформацію, що має важливе доказове значення, та містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, дізнавач посилається на існування необхідності проведення відповідної технічної експертизи документів.

З урахуванням викладеного у своїй сукупності, сторона обвинувачення просить дане клопотання задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що вилучене водійське посвідчення було отримано ним законно, шляхом проходження відповідного навчання. На підтвердження чого долучив копію свідоцтва серії НОМЕР_4 про те, що він навчався за програмою навчання водії категорії «В», а також скрін-шот з мобільного застосунку «Дія». Водночас, ОСОБА_6 також звернув увагу, що дійсно, згідно вищевказаного скріншоту у мобільному застосунку зазначені дані серії посвідчення водія, які відрізняються на одну цифру від означеного свідоцтва, проте причини допущення такої технічної помилки йому не відомі. Неодноразово раніше він зупинявся для перевірки документів і будь-яких питань до нього не було. Посвідчення отримував законно. Не погоджується з клопотанням, просить відмовити та повернути йому його документ.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився.

Дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку власника майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів. При цьому згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За фактичними обставинами даного кримінального провадження, 20.08.2024 до ЧЧ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102» про те, що 20.08.2024 об 17:38 год. за адресою: АДРЕСА_1 , працівником патрульної поліції «ОКЕАН-101» було виявлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під керуванням транспортного засобу марки «RenaultTraffic», державний номерний знак НОМЕР_1 реєстрації « НОМЕР_2 », який в ході перевірки документів надав водійське посвідчення № НОМЕР_3 з явними ознаками підробки, яке було в подальшому вилучене та постановою дізнавача визнано речовим доказом.

Проте, на думку слідчого судді, на теперішній час сторона обвинувачення у клопотанні формально лише зазначає, що: «вилучене майно могло використовуватися як знаряддя скоєння кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, та зберегло на собі інформацію, що має важливе доказове значення, та містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження», водночас жодних доказів, які б хоча б на мінімальному рівні могли свідчити на користь обґрунтованості власних доводів попросту не надає.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_3 повідомив, що водійське посвідчення отримано ним законним шляхом, що підтверджується свідоцтвом про проходження навчання водіїв від 18.11.2008, між тим прокурор, не з`явившись до судового засідання, фактично не довів, що вилучене майно отримане не законно і є знаряддям злочину.

Серед іншого, не може залишити поза увагою слідчий суддя й ту обставину, що попри посилання дізнавача на необхідність проведення у кримінальному провадженні технічної експертизи документів, відповідних постанов про її призначення стороною обвинувачення також не долучається.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання, що на теперішній час стороною обвинувачення не проведено жодних процесуальних дій (по меншій мірі не долучено доказів на підтвердження їх проведення), які б були спрямовані на підтвердження власних доводів.

В цій частині, знову ж таки, слідчий суддя зауважує, що сторона обвинувачення обмежилася лише відібранням пояснень у ОСОБА_3 20.08.2024 під час вилучення водійського посвідчення, разом з тим наразі органом досудового розслідування не надано доказів для підтвердження того, що дізнавач/прокурор намагався допитати таку особу/відібрати додаткові пояснення, однак власник вилученого майна уникав проведення відповідних слідчих (розшукових) дій відносно нього, не з`являвся для їх проведення, відмовлявся приймати участь у їх проведенні тощо.

Крім того сдідчий суддя вважає, що вказане питання, щодо законності отримання водієм посвідчення, працівником патрульної поліції може бути перевірено негайно, так як є певні бази даних, з яких можливо отримати вказану інформацію.

Натомість, як зазначив ОСОБА_3 в судовому засіданні, вилучене майно отримано ним в законному порядку ще у 2008 році, весь цей час він його використовував, і будь-яких питань не виникало.

Й на сам кінець, слідчий суддя не може не звернути увагу, що доводи сторони обвинувачення в частині визначення підстав, мети та необхідності накладення арешту зводяться до цитування норм кримінального процесуального кодексу України, а відтак, на думку слідчого судді є формальними та жодним чином необгрунтованими.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим клопотання є необґрунтованим, доводи, які зазначені в ньому не підтверджуються долученими до нього матеріалами, що свідчить про необхідність відмови в його задоволенні, оскільки стороною обвинувачення не доведено та документально не підтверджено, що вилучене майно є доказом у даному кримінальному провадженні, а відтак, що наявні підстава, мета та необхідність в арешті майна.

Слідчий суддя зауважує, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу сторони обвинувачення, що ч. 3 ст. 169 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача СД ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000154 від 21.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України відмовити.

Майно, яке було тимчасово вилучене в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: водійське посвідчення № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке поміщено до експертного сейф-пакету № RIC 2046834, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України негайно повернути особі, у якої воно було вилучено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1