Справа № 367/2446/21
Провадження по справі № 1-кп/367/209/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника потерпілої: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0002590 від 26.12.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, українки, громадянки України, з вищою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2020 року, ОСОБА_6 близько 20 години 00 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем «RENAULT LAGUNA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїжджій частині вул. Мечнікова зі сторони вул. Новооскольської у напрямку вул. Садової в м. Ірпінь Київської обл. та проїжджаючи ділянку дороги поблизу будівлі АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України Правил дорожнього руху України, де сказано: «18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявляючи злочинну недбалість, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не надала дорогу пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину вул. Мечнікова по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля та внаслідок чого передньою правою частиною автомобіля «RENAULT LAGUNA» реєстраційний номер НОМЕР_1 скоїла наїзд на вказаного пішохода ОСОБА_7 .. Внаслідок невиконання водієм автомобіля «RENAULT LAGUNA» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому латерального виростку лівої великогомілкової кістки, яке утворилося при наїзді на пішохода автомобілем та відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вищевказаними діями, ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою провину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала в повному обсязі та надала суду показання, які за своїм змістом повністю відповідають встановленим судом обставинам справи, зазначених у вироку суду. Просила суд, суворо не карати. Також, обвинувачена зазначила, що заявлені позовні вимоги вона визнає частково. Так, обвинувачена визнала в повному обсязі позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8036 грн. 75коп., частково визнала розмір моральної шкоди, вважала, що 5000 грн моральної шкоди буде справедливою сумою, та просила відмовити в задоволенні вимоги щодо стягнення 27000 грн. упущеної вигоди.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_6 , показання, якої відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні злочину викладеного у вироку суду доведена та її дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки вона своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинила злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

При визначенні обвинуваченій ОСОБА_6 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься, відповідно до ст.ст. 12, 25 КК України, до необережних нетяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченої, яка раніше не судима, неодружена, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання за межами України, за останнім місцем проживання в Україні характеризувалась добре, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо можливості притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, з врахуванням положень ст. 49 КК України, суд виходить з того, що в даному кримінальному провадженні перебіг давності зупинявся, у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 ухилилася від суду та в період з 23.02.2023 року до 14.03.2024 року перебувала у розшуку.

Таким чином, застосування норм кримінального законодавства про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності в даному кримінальному провадженні не можливе.

Так, відповідно до правил призначення покарання закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 , можливе без ізоляції її від суспільства, а тому призначає обвинуваченій покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

При вирішенні цивільного позову потерпілої про відшкодування шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127, ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У судовому засіданні представник позивача заявлений цивільний позов у даному кримінальному провадженні підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Обвинувачена позов потерпілої визнала частково, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 8036 гривень75 копійок, втім вважала розмір моральної шкоди є завищеним, а вимогу про стягнення упущеної вигоди необґрунтованою.

У відповідності зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не з її провини.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_7 просила суд стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 8036,75 гривень, яка складається з витрат пов`язаних з лікуванням ОСОБА_7 ..

При визначення розміру матеріальної шкоди заподіяної потерпілій ОСОБА_7 суд приймає до уваги надані позивачем документи, що підтверджують понесені витрати на лікування та повне визнання відповідачем даних вимог позивача. За таких підстав, суд дійшов висновку, що цивільний позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач також пред`явив позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, яка передбачена ст. 23 ЦК України підлягають задоволенню частково, оскільки суд вважає, що подія, яка спричинила позивачу моральну шкоду, об`єм її хвилювань, порушення її нормальних життєвих зв`язків, заподіяла моральні страждання з вини відповідача, оскільки в результаті протиправних дій ОСОБА_6 позивач зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Разом із тим, суд вважає заявлену суму моральної шкоди завищеною і з врахуванням характеру і тривалістю моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінює моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, потерпілою заявлено позовні вимоги щодо стягнення на її користь упущену вигоду у вигляді втраченого заробітку. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що вона з 23.12.2020р. по час подання позову працювала в ТОВ «РУШ» на посаді продавця непродовольчих товарів-касир магазину Єва 3315. Відповідно до наданої позивачем довідки від 20.04.2021р. за №РУ000000832 у період з 23.12.2020р. по 31.03.2021р гривень вона отримала дохід в розмірі 548 гривень. У період з 25.12.2020р. по 09.04.2021р. позивачка перебувала на лікарняному і виплат у вигляді заробітної плати не отримувала. Позивачка також зазначила, що до отримання неб травми в наслідок ДТП вона мала заробітну плату в розмірі 9000 гривень, яку не отримала впродовж трьох місяців через ушкодження здоров`я та просила стягнути вказану суму з обвинуваченої, а саме 27000 гривень. Під час розгляду справи представник цивільного позивача подала заяву про зменшення позовних вимог та просила стягнути з обвинуваченої 21 450 гривень упущеної вигоди.

ВС неодноразово в своїх постановах наголошував, що цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, із застосуванням норм ЦПК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК збитками, що були завдані внаслідок упущеної вигоди, є такі збитки, які могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Системне тлумачення вказаної норми цивільного законодавства свідчить про те, що позивач має право на відшкодування упущеної вигоди, однак зобов`язаний надати суду докази, які підтверджують те, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи і лише неправомірні дії відповідача стали підставою, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі докази можуть бути письмовими, речовими і електронними.

Згідно із ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілою до цивільного позову на підтвердження упущеної нею вигоди надано лише довідку від 20.04.2021р. за №РУ000000832 про отримання на той момент заробітної плати за грудень у розмірі 548 гривень та не отримання заробітної плати за послідуючі три місяці. Також суду надано довідку ТОВ «РУШ» від 28.07.2021р. про те, що ОСОБА_7 на даний момент займає посаду продавця непродовольчих товарів-касир 3к. та розмір посадового окладу відповідно до штатного розпису на 01.07.2021р. складає 7 150 гривень.

Разом з тим, дослідивши вказані докази у порядку ст. 94 КПК України, суд прийшов до висновку, що потерпілою не було надано жодних доказів на підтвердження того факту, що в вона мала заробітну плату у розмірі 7 150 гривень та отримала б її в період з 23.12.2020р. по 12.04.2021р. як прибуток, якби не сталося ушкодження здоров`я в наслідок ДТП, а тому цивільний позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, представник потерпілої просила стягнути з обвинуваченої процесуальні витрати у виді витрат на правову допомогу у розмірі 28000 гривень, які понесла потерпіла у зв`язку із наданням їх правової допомоги.

Відповідно до ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються з витрат на правову допомогу; витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов'язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов'язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Між позивачем та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2021 року та Додаток №1 до нього, умовами яких передбачено, що вартість послуг адвоката за надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 0002590 від 26.12.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України становить 28000 гривень. Оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 50% оплати та оформлюється актом приймання передачі. Оплата послуг адвоката в Ірпінському міському суді Київської області що складає 14 000 гривень сплачується клієнтом під час судового розгляду, але не пізніше стадії судових дебатів та оформлюється актом приймання передачі.

На підтвердження виконання договору про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2021 року в матеріалах справи міститься акт прийому-передачі виконаних послуг від 03.02.2021 року, згідно якого ОСОБА_7 передала адвокату грошові кошти в розмірі 14 000 гривень та акт прийому-передачі виконаних послуг від 08.08.2024 року, згідно якого ОСОБА_7 передала адвокату грошові кошти в розмірі 14000 гривень.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визнання розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободо договору, закріпленому в статті 626 Цивільного кодексу України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції України.

Дана позиція викладена в додатковій постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.06.2022 року у справі №873/244/21.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000 гривень.

Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого суд не застосовує.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 30.12.2020 року по справі № 367/8567/20 провадження № 1-кс/367/1733/2020 на речові докази у кримінальному провадженні № 0002590 від 26.12.2020 року, а саме на автомобіль марки RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить GAWEЈCZYK ANNA, яка проживає НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичним користувачем якого являється ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, станом на 19.08.2024 року, судовий розгляд даного кримінального провадження завершений, тому потреби у подальшому обмеженні прав власників майна немає необхідності.

Таким чином, суд, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, вважає за можливе скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 30.12.2020 року по справі № 367/8567/20 провадження № 1-кс/367/1733/2020 на речові докази у кримінальному провадженні № 0002590 від 26.12.2020 року, а саме на автомобіль марки RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить GAWEЈCZYK ANNA, яка проживає НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичним користувачем якого являється ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 118, 127, 128, 129, 131, 369-372 КПК України, ЦК України, ЦПК України, КК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (три тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 8036 (вісім тисяч тридцять шість) гривень 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення експертиз: № СЕ-19/111-21/37-ІТ від 01.02.2021 року в розмірі 1634,50 гривень; № СЕ-19/111-21/10515-ІТ від 11.03.2021 року в розмірі 1634,50 гривень, а разом в сумі 3269 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 30.12.2020 року по справі № 367/8567/20 провадження № 1-кс/367/1733/2020 на речові докази у кримінальному провадженні № 0002590 від 26.12.2020 року, а саме на автомобіль марки RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить GAWEЈCZYK ANNA, яка проживає НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичним користувачем якого являється ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Речовий доказ по кримінальному провадженню автомобіль марки RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику.

Вирок суду першої інстанції, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1