Справа № 502/1717/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2024 м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря : ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

потерпілої: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кілія Одеської області кримінальне провадження № 0000287 за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024, приблизно о 04 годині, в с. Шевченкове Ізмаїльського району Одеської області, більш точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено, водій ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (0, 83% проміле), достеменно знаючи, що керування транспортним засобом під впливом алкоголю заборонено, приступив до керування технічно справним автомобілем марки «Hyundai» моделі «Getz», з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », чим порушив вимоги п/п а) 2.9 «Правил дорожнього руху», які затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила) та якими передбачено, що водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У подальшому, в той же день, близько 04 години, ОСОБА_4 , грубо порушуючи п. 2.3 Правил «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та 12.1 Правил «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», п. 12.2 Правил «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи вищевказаним технічно справним автомобілем, у темний час доби, здійснюючи рух по сухому та чистому асфальтобетонному покриттю на автодорозі Т-16-28 «Струмок-Десантне» з боку села Струмок в напрямку села Десантне Ізмаїльського району Одеської області, на якій організований двосторонній рух по одній смузі руху в обох напрямках, не вибравши належну швидкість руху, що забезпечує безпеку дорожнього руху, в результаті чого на вищевказаній ділянці автодороги не впорався з керуванням вказаного автомобіля, та допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини дороги вправо по ходу свого руху в кювет, де відбулося зіткнення автомобіля із придорожнім деревом з повною зупинкою транспортного засобу.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру переднього пасажирського сидіння автомобіля ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження закритого лінійного перелому верхньої гілки правої лобкової кістки та закритого осколкового перелому середньої третини лівої ключиці, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день).

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.2 Правил знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно- небезпечних наслідків у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_5 .

Вказані дії ОСОБА_4 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні, було надано угоду від 26.08.2024 року, укладеною за ініціативи потерпілої, між потерпілою та обвинуваченим, про примирення між потерпілим та обвинуваченим, згідно вимог ст. ст. 468, 469, 471 КПК України.

Згідно даної угоди потерпіла ОСОБА_5 , та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти затвердження укладеної угоди, посилаючись на м`якість передбаченого угодою покарання та не відповідність суспільним інтересам, просила суд відмовити у затвердженні угоди.

Потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 просили суд затвердити угоду про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про про примирення від 26.08.2024 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Частиною 3 статті 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Слід зазначити те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Свою винуватість у вчиненні злочину обвинувачений ОСОБА_4 , визнав беззастережно.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою про примирення.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 , цілком розуміє права, передбачені ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом з`ясовано, що потерпіла цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Також судом перевірено угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку її укладення, та КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації, узгодженої міри покарання.

Підстав для відмови в її затвердженні судом не встановлено.

Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно правового висновку, який міститься у Постанові Верховного суду України від 14.04.2016 у справі № 5-23кс15/16, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією з умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення шкоди.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Таким чином, дослідивши обставини справи, угоду про примирення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілій, надав матеріальну допомогу на проведення медичного огляду та лікування (ч. 2 ст. 66 КК України), переконавшись, що укладення угоди є добровільним, а взяті на себе обвинуваченим зобов`язання можуть бути реально виконані, встановивши, що угода про примирення відповідає вимогам КПК та КК України, а підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, заслухавши думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд з урахуванням вимог ст.69 КК України визнає обставини, що пом`якшують покарання та дані про його особу такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а тому вважає за доцільне перейти до іншого більш м`якого виду основного виду покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, призначивши ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, затвердити угоду про примирення та ухвалити обвинувальний вирок.

Також суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз: № СЕ -19/116-24/12550-ІТ від 16.07.2024 року в сумі 4543 гривень 68 коп. (чотири тисячі п`ятсот сорок три грн. шістдесят вісім копійок), та № СЕ -19/116-24/12547-ІТ в сумі 4543 гривень 68 коп. (чотири тисячі п`ятсот сорок три грн. шістдесят вісім копійок), а всього стягнути 9087 грн. 36коп.(дев`ять тисяч вісімдесят сім гривень тридцять шість копійок).

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374, 475 ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про примирення від 26 серпня 2024 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 ..

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн (тридцять чотири тисячі гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз: № СЕ -19/116-24/12550-ІТ від 16.07.2024 в сумі 4543 гривень 68 коп. (чотири тисячі п`ятсот сорок три грн. шістдесят вісім копійок), та № СЕ -19/116-24/12547-ІТ в сумі 4543 гривень 68 коп. (чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні шістдесят вісім копійок), а всього стягнути 9087 грн 36 коп. (дев`ять тисяч вісімдесят сім гривень тридцять шість копійок).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 про його обов`язок виконання умов угоди про примирення та передбачену ст.389-1 КК України кримінальну відповідальність за невиконання умов угоди про примирення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Кілійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1