ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/375/24 Справа № 203/380/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000944 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, військовослужбовця військової служби під час мобілізації, підсобного робітника їдальні взводу матеріального забезпечення роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (військове звання солдат), який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року, було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією в місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в міста Полтаві, ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у ході судового розгляду клопотання установлено, що подані стороною обвинувачення докази свідчать про те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Разом з тим, на переконання слідчого судді, суду не надані докази на доведення обставин про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначених у клопотанні, а тому не вбачає правових підстав для обрання запропонованого запобіжного заходу, зокрема з врахуванням наявності міцних соціальних зв`язків підозрюваного і доводів сторони захисту.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 добровільно з`явився у листопаді 2023 року до органу досудового розслідування, підозрюваний з цього часу і до надходження клопотання до суду не вчиняв дій, які можуть свідчити про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Доказів зворотного прокурором суду не надано та матеріали, долучені до клопотання, таких доказів також не містять, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Вважає, що ухвала є незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим суддею належним чином не було оцінено обставини вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного.

Так, солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації на особливий період, та проходячи її в посаді підсобного робітника їдальні взводу матеріального забезпечення роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 23 лютого 2023 року, о 08:00 год. не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників та без поважних причин, з метою ухилитись від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану).

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 солдата ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, призначено покарання у виді арешту на строк 2 місяці 18 днів та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 24 травня 2023 року.

11 серпня 2023 року солдата ОСОБА_8 було звільнено із Дніпровської УВП №4 на підставі відбуття строку покарання, проте до військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 не з`явився, продовжив ухилятися від проходження військової служби, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

18 січня 2024 року ОСОБА_8 був доставлений до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону у зв`язку із чим злочинну діяльність військовослужбовця ОСОБА_8 було припинено.

18 січня 2024 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем.

Сторона обвинувачення вважає, що у судовому засіданні у повній мірі були доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та обґрунтовано, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою є єдиним можливим заходом для забезпечення виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Прокурора вказав, що підозрюваний ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачена у виді позбавлені волі від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, у разі повернення ОСОБА_8 до розташування військової частини, останній може, як у спосіб погроз так і реально впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які являються його співслужбовцями та командирами підрозділів, в якому останній проходив військову службу.

Також, прокурора вважає, що обвинувачений має можливість, самостійно прибути до військової частини, та продовжити проходити військову службу, однак, останній протягом тривалого часу не вживає заходів щодо самостійного повернення до військової частини, що свідчить про умисне продовження вчиненого злочину у якому він обвинувачується.

Просив задовольнити апеляційну скаргу та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін. Крім того, захисник ОСОБА_7 зазначив, що його підзахисний не порушував процесуальних обов`язків, обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні вже скеровано до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, позицію прокурора, думки підозрюваного та його захисника, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи.

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону були дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованим у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000944 від 14.07.2023, в якому ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, про що останньому 18 січня 2024 року оголошено про підозру.

З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, зокрема: повідомленням командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 23.02.2023 року, акт службового розслідування; витягом з наказу №6 від 01.03.2022, №78 від 01.05.2022 № 109 від 01.06.2022, №139 від 01.07.2022, № 292 від 01.12.2022, та іншими, службовою характеристикою; медичною характеристикою, протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , постановою про закриття кримінального провадження від 28.02.2023, а також іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

В межах даного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як слідує з наданих матеріалів, слідчим суддею належним чином і в повній мірі досліджені у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України.

В той же час, слідчий суддя не вбачав наявності існування хоча б одного із ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні.

Слідчий суддя вказав, що, починаючи з листопада 2023 року ОСОБА_8 з`яввився до органу досудового розслідування, і відтоді до надходження клопотання до суду не вчиняв дій, які можуть свідчити про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Доказів зворотного прокурором суду не надано та матеріали, долучені до клопотання, таких доказів також не містять.

Таким чином, у слідчого судді були відсутні правові підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, як було встановлено під час апеляційного перегляду, ОСОБА_8 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 01.03.2022 року по теперішній час. Прокурором у судовому засіданні зазначено, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершене та обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 скеровано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду по суті.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з рішенням слідчого судді про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки воно в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

Усі доводи апеляційної скарги прокурора, в тому числі щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину, є безпідставними, оскільки дані обставини були враховано слідчим суддею під час розгляду справи у суді першої інстанції та їм була надана належна та обґрунтована оцінка.

Таким чином, оскільки слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також відсутності жодних з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з чим погодився і апеляційний суд, тому і підстав для застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням вищевказаних обставин, положень кримінального процесуального закону, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених прокурором в апеляційній скарзі.

Клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було розглянуто у відповідності з вимогами ст.ст. 181, 194, 196 КПК України, тому апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4