Справа № 949/2405/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця, в режимі відеоконференцзв`язку клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про відвід прокурора по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000173 від 06 жовтня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дубровицького районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

13 березня 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про відвід від участі у кримінальному провадженні №0000173 від 06 жовтня 2023 року прокурора Н.Агатинської.

Свою заяву захисник обґрунтовує тим, що в провадженні СД ВП№1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000173 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.

27 жовтня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

16 листопада 2023 року прокурору в кримінальному провадженні ОСОБА_3 було подано обґрунтоване клопотання про закриття кримінального провадження, де було наведено ряд доказів невинуватості, які є неспростовні, та більше того повністю нівелюють позицію потерпілого в кримінальному провадженні.

Натомість прокурор, всупереч засадам законності, всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, без оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виключно на мотивах формальності, через призму надмірного формалізму, достовірно знаючи про незаконність своїх дій, відмовляє у закритті кримінального провадження, в черговий раз підтверджуючи загальні висновки Національного агентства з питань запобігання корупції, відображених у Заяві (Вимозі) до Офісу Генерального прокурора від 03 листопада 2023 року, як однією із умов розвитку корупції у правоохоронному блоці, зокрема: "Незакриття кримінального провадження за наявності підстав для його закриття, використання сфабрикованих кримінальних проваджень для тиску на бізнес, зокрема з метою отримання неправомірної вигоди".

На думку захисника, такі дії прокурора викликають сумнів в неупередженості, а за своєю сукупністю підривають авторитет до органів прокуратури.

При цьому, захисник посилається на п. 4 ч. 1 ст. 77 КПК України та підкреслює, що існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора.

Крім того, зауважує, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 наявний потенційний конфлікт інтересів, зокрема 06 грудня 2023 року за заявою ОСОБА_4 внесено відомості до ЄРДР за №0000222 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 372 КК України по якому проводиться досудове розслідування.

При цьому припускає, що за результатом вказаного кримінального провадження може бути наслідком притягнення до відповідальності саме прокурора ОСОБА_3 .

Тому, зважаючи на наявність вищевказаного кримінального провадження, у заяві захисник також викладає поняття "потенційний конфлікт інтересів" та "реальний конфлікт інтересів", що містяться у Законі України "Про запобігання корупції".

У підсумку, захисником, з посиланням на ст. 11 Кодексу професійної етики та поведінки прокурора, зазначається, що своїми діями прокурор ОСОБА_3 жодним чином не сприяє підвищенню авторитету прокуратури і викликає виключно недовіру.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримав подану заяву про відвід прокурора у кримінальному провадженні із зазначених у ній підстав.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та просив відвести прокурора ОСОБА_3 від подальшої участі у розгляді кримінального провадження відносно нього.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_5 , оскільки підстави для відводу, які передбачені ст. 77 КПК України, відсутні, а ті обставини, що наведені у заяві про відвід, є безпідставними. Зазначила, що у сторони захисту відсутні докази вчинення нею будь-яких дій, які суперечили б вимогам законодавства, а також свідчили б про конфлікт інтересів. При цьому зауважила, що зважати на наявність кримінального провадження, відомості про яке внесені за заявою обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому вона не має будь-якого процесуального статусу та не була залучена до проведення будь-яких слідчих дій, лише свідчить про спотворення розуміння понять Закону України "Про запобігання корупції" та штучне створення підстав для відводу.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 , думку якого підтримав потерпілий ОСОБА_6 , заперечив проти задоволення заяви про відвід прокурора ОСОБА_3 , оскільки така є безпідставною та спрямованою на затягування розгляду кримінального провадження.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши заяву про відвід та долучені до неї матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Першочергово суд звертає увагу на той факт, що захисник ОСОБА_5 у заяві про відвід прокурора вказує, що кримінальне провадження №0000173 відносно ОСОБА_4 перебуває у провадженні сектору дізнання ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, зважаючи на те, що ще 27 листопада 2023 року дане кримінальне провадження надійшло до Дубровицького районного суду Рівненської області.

У практиці Європейського Суду з прав людини дотримання права на справедливий суд, закріпленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оцінюється в цілому, не обмежуючись лише судовим розглядом висунутого особі обвинувачення, але й включаючи досудове розслідування, як початковий етап кримінального процесу, адже об`єктивність, повнота та всебічність дослідження всіх обставин під час розслідування є невід`ємною передумовою справедливості судового розгляду.

Прокурор, як один з учасників кримінального провадження, що належить до сторони обвинувачення, реалізує функції прокуратури, передбачені ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, зокрема, організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в суді, а тому його об`єктивність є неодмінною передумовою забезпечення права на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Слід зважати на той факт, що прокурор у кримінальному провадженні відноситься до сторони обвинувачення і має ряд повноважень, за допомогою яких реалізується обвинувальна функція прокурора у змагальному кримінальному процесі.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, він зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, підстави для відводу прокурора визначені статтею 77 КПК України.

Отже, прокурор, слідчий, дізнавач не має права брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Враховуючи доводи захисника, викладені в заяві про відвід, ним визначено правову підставу для відводу прокурору, наведену в п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України, що передбачає існування інших обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості, хоча захисник у змісті заяви посилається на неіснуючий п. 4 ч. 1 ст. 77 КПК України.

Норми КПК України не містять ознак або властивостей, які б розкривали сутність упередженості, що вказує на оціночність цієї обставини у кожному конкретному випадку.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, який має визначатися на підставі особистих переконань та поведінки конкретного прокурора у конкретній справі - прокурор не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у прокурора достатні гарантії для того, щоб виключити будь-яку зацікавленість, що може бути перевірена.

Варто підкреслити, що ч. 5 ст. 80 КПК України визначає, що відвід повинен бути вмотивованим, тобто, заявляючи відвід прокурору, особа повинна не просто заявляти про свої сумніви у неупередженості прокурора, а зазначити конкретні обставини, які цей сумнів викликають, який вплив ці обставини мають на об`єктивність прокурора, та підтвердити їх належними доказами.

Необхідність доведення підстав для відводу також випливає з практики ЄСПЛ, який зазначав, що відсутність упередженості або прихильності презюмується, поки не надано доказів протилежного. При встановленні неупередженості думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно обґрунтованим (рішення у справах "Білуха проти України", "Веттштайн проти Швейцарії", "Мікалеф проти Мальти").

Отже, у першій частині своєї заяви, як на підставу для відводу, захисник ОСОБА_5 посилається на наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості прокурора ОСОБА_3 при здійсненні нею повноважень прокурора у кримінальному провадженні №0000173, які він пов`язує із тим, що прокурор ОСОБА_3 , всупереч засадам законності, всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, без оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виключно на мотивах формальності, через призму надмірного формалізму, достовірно знаючи про незаконність своїх дій, відмовила у закритті вказаного кримінального провадження.

Так, надаючи аналіз вказаному, варто зважати на наступне.

Отже, як зазначає захисник у заяві, 27 жовтня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Проте, 16 листопада 2023 року прокурору у кримінальному провадженні ОСОБА_3 було подано клопотання про закриття кримінального провадження, яке, на думку захисника, було обґрунтоване з наведенням неспростовних доказів невинуватості ОСОБА_4 , однак в якому прокурором відмовлено.

Таким чином, маючи неспростовні докази невинуватості ОСОБА_4 , останній особисто або через захисника мав право оскаржити повідомлення про підозру і таке право підозрюваного чітко закріплено в КПК України.

Отже, п. 16 ч. 3 ст. 42 КПК України надано право підозрюваному оскаржувати рішення, дії або бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 303 КПК України передбачено, що в досудовому розслідуванні підозрюваним, його захисником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, в тому числі повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Проте, наданим правом підозрюваний не скористався та необґрунтованість підозри ОСОБА_4 не оскаржувалася, що, відповідно, свідчить про те, що ОСОБА_4 погодився з пред`явленою йому підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. Хоча, на думку захисника, в органу досудового розслідування відсутні докази винуватості, а в сторони захисту наявні неспростовані докази невинуватості.

Водночас, ОСОБА_4 не був позбавлений можливості подати неспростовні докази своєї невинуватості дізнавачу, який проводив досудове розслідування.

При цьому, вимога неупередженого досудового розслідування означає, що органи досудового розслідування під процесуальним керівництвом прокурора зобов`язані об`єктивно, неупереджено, без необґрунтованої підозри та обвинувального ухилу встановити за допомогою доказів, зібраних у встановленій процесуальній формі, всі обставини кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили.

Як зазначав ЄСПЛ у рішенні "Тимошенко проти України", структура Конвенції ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн - учасниць. Дійсно, будь-яка державна політика чи окремий захід може мати "прихований мотив", а презумпція добросовісності є спростованою. Однак, заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо, щоб довести порушення статті 18 Конвенції.

Водночас, на думку суду, у заяві захисника про відвід прокурора, відсутні посилання на об`єктивно існуючі обставини, які викликали б обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора ОСОБА_3 під час здійснення процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування та прийняття нею рішення про відмову у закритті кримінального провадження.

Суть, викладених в цій частині заяви про відвід, обставин зводиться до припущень захисника з приводу впливу на неупередженість прокурора нібито допущених нею під час досудового розслідування у кримінальному провадженні порушень таких засад, як законність, всебічність й неупереджене дослідження обставин кримінального провадження та допущення формалізму при відмові в закритті кримінального провадження.

Тобто, фактично однією із підстав для відводу прокурора є незгода захисника з прийняттям прокурором рішення у кримінальному провадженні №0000173 від 06 жовтня 2023 року про відмову у його закритті.

Водночас, під час розгляду заявленого відводу судом, сторона захисту не надала достатньої інформації та доказів щодо можливих видимих ознак у діях прокурора ОСОБА_3 упередженості під час досудового розслідування, зокрема під час прийняття нею рішення про відмову у закритті кримінального провадження з підстав, які були наведені захистом у клопотанні про закриття кримінального провадження.

Суд зазначає, що процесуальна позиція прокурора щодо того чи іншого питання на стадії досудового розслідування, є його правом, як учасника провадження, а те, що вона суперечить думці сторони захисту, не може бути підставою для відводу прокурора.

Отже, у даному випадку слід зауважити, що учасник кримінального провадження вправі не погоджуватись із діями або постановленими рішеннями прокурора у кримінальному провадженні і оцінювати їх з позиції свого процесуального статусу і власного процесуального інтересу. Однак, така позиція не може бути визначальною в оцінці об`єктивності та неупередженості прокурора, як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження, оскільки тлумачення таких дій і рішень у сенсі підстав для відводу має базуватися не лише на власному переконанні в їх умисній необ`єктивності, а й на фактичних обставинах, за допомогою яких відповідні обставини стануть очевидними і для судді, який розглядає заяву про відвід.

Тому, на переконання суду, обставини, на які посилається сторона захисту у першій частині своєї заяви, не доводять упередженості прокурора.

Проте, в разі, якщо підозрюваний/обвинувачений вважає, що в діях прокурора є ознаки дисциплінарного проступку чи кримінального правопорушення, він вправі звертатися із відповідними зверненнями у порядку та спосіб, що визначені діючим законодавством. Оцінка діям прокурора повинна бути надана спеціально уповноваженими на це органами.

Тому, аналізуючи другу частину заяви захисника ОСОБА_5 про відвід прокурора варто зважати на наступне.

Так, у другій частині своєї заяви про відвід прокурора захисник вказує, що станом на день розгляду даної заяви продовжується досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000222 від 06 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 372 КК України за результатами якого може бути притягнення до відповідальності саме прокурора ОСОБА_3 .

Отже, з наданого захисником витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000222 вбачається, що 06 грудня 2023 року за заявою ОСОБА_4 внесені відомості до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 372 КК України про те, що працівники СД ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області в ході проведення досудового розслідування, достовірно усвідомлюючи, що він не вчиняв кримінального правопорушення, притягнули його, як завідомо невинного, до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України.

Тому, як вказує захисник, вказана обставина викликає обґрунтовані сумніви в упередженості прокурора ОСОБА_3 , оскільки після внесення вищевказаних відомостей до ЄРДР між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 наявний потенційний конфлікт інтересів.

Оцінивши наведену підставу для відводу, суд не може погодитися з такою позицію сторони захисту про наявність у поведінці прокурора, при наявності кримінального провадження №0000222 від 06 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 372 КК України, явних ознак упередженості та конфлікту інтересів з огляду на таке.

Першочергово, суд звертає увагу на той факт, що виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення на підставі яких 06 грудня 2023 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 мають стосунок до працівників СД ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області і не містять будь-яких натяків щодо неправомірних дій саме прокурора ОСОБА_3 .

При цьому, захисник зсилається на можливе притягнення в майбутньому до відповідальності у вказаному кримінальному провадженні саме прокурора ОСОБА_3 .

Втім, вказане припущення захисника, на думку суду, не має юридичного підґрунтя та сформоване на власному баченні ситуації з нівелюванням норм законодавства.

У даному випадку слід зважати на норми Конституції України, зокрема ч. 3 ст. 62, де чітко зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обвинувачення прокурора ОСОБА_3 у можливому її притягненні до кримінальної відповідальності ґрунтується лише на припущеннях сторони захисту, які не можна покласти в основу наявності конфлікту інтересів між обвинуваченим та прокурором та зважати, як на підставу для відводу даного прокурора.

Втім, варто зупинитися та проаналізувати норми Закону України "Про запобігання корупції", на які посилається захисник у заяві про відвід прокурора та які, на його думку, слугують підставою для відводу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, у тому числі, посадові та службові особи органів прокуратури.

Особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах (ст. 22 Закону України "Про запобігання корупції").

Статтею 1 Закону України "Про запобігання корупції" надається визначення термінів, відповідно до якої потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Отже, зважаючи на положення ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" та визначення вказаних термінів, однією із складових конфлікту інтересів є саме приватний інтерес, яким, у відповідності до вказаної норми Закону, є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Проте, всупереч тому, що захисник посилається на вищевказані визначення, при цьому не наводить жодних обґрунтувань в чому саме полягає приватний інтерес прокурора у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, на спростування вказаних тверджень захисника, прокурором надано суду лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 04 вересня 2020 року №31-02/46168/20 з роз`ясненнями про можливі порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" щодо конфлікту інтересів учасників кримінального провадження.

При цьому, прокурор ОСОБА_3 вказала на те, що на практиці існують непоодинокі випадки створення учасниками кримінального провадження штучного процесуального конфлікту з прокурорами. Зокрема, це випливає з того, що учасники кримінальних проваджень, будучи невдоволеними діями чи рішеннями прокурора, намагаються усунути його від участі як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, шляхом створення штучних умов для відводу прокурора. З цією метою, учасники кримінального провадження створюють обстановку, що може свідчити на позаслужбові стосунки, у даному випадку наявність іншого кримінального провадження, задля створення ознак конфлікту інтересів, наявність якого є підставою для відводу, як обставина, що викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості.

Проте, як зауважує прокурор ОСОБА_3 , НАЗК у своєму листі від 04 вересня 2020 року №31-02/46168/20 дало чітке визначення критеріїв для вирішення питання про наявність штучного процесуального конфлікту, констатувавши при тому, що, власне, звернення до суду із позовом до прокурора або із заявою про вчинення ним кримінального правопорушення не свідчить про наявність у прокурора приватного інтересу та, як наслідок, конфлікту інтересів.

Так, у зазначеному листі НАЗК визначає окремі випадки, які можуть зумовити виникнення у прокурора приватного інтересу.

Отже, для вирішення питання про конфлікт інтересів мають значення такі обставини:

1. Момент подання позову/заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Так, подання зазначених документів під час досудового розслідування або судового розгляду кримінального провадження, учасниками яких є, в тому числі, прокурор, дії якого оскаржуються, вказуватиме на прагнення штучно створити підстави для відводу та конфлікту інтересів, яких фактично не існує.

2. Обізнаність слідчого, детектива, прокурора, судді з тим фактом, що сторона кримінального провадження повідомила про вчинення ними кримінального правопорушення або подала до них позов.

Приватним інтересом у наведених випадках може бути неприязне ставлення слідчого, детектива, прокурора чи судді до учасника кримінального провадження, який повідомив про вчинення такими особами кримінального правопорушення або подав позов, вирішення якого може вплинути на їх права та/чи обов`язки.

При цьому таке неприязне ставлення не виникає лише в силу того, що за заявою, позовом розпочинається провадження.

Спроби учасника кримінального провадження самостійно довести зазначену інформацію до слідчого, детектива, прокурора, судді, за участі яких ним ініційовано ту чи іншу справу, свідчитимуть про намагання створити штучні умови для заявлення відводу, яких фактично не існує.

3. Обґрунтованість заяви, позову.

4. Суб`єктивне ставлення службової особи до поданої заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або позову (участь у слідчих діях, судових засіданнях, надання пояснень, подання відзиву на позов, залучення адвоката тощо).

Посилання на кримінальне провадження, як на підставу для відводу, в якому слідчий, детектив, прокурор чи суддя жодного разу не був залучений до проведення слідчих дій, може свідчити про те, що таке кримінальне провадження надумане та ініційоване особою з метою створення умов для відводу.

5. Результати розгляду позову або відповідної заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (якщо такі вже є).

У той же час про конфлікт інтересів свідчитиме наявність кримінального провадження, у якому слідчий, детектив, прокурор або суддя мають процесуальний статус підозрюваного чи обвинуваченого.

Підсумовуючи, НАЗК зазначило, що звернення до суду із позовом до слідчого, детектива, прокурора, судді або заявою, повідомленням про вчинення ними кримінального правопорушення не свідчить про наявність у зазначених осіб приватного інтересу та, як наслідок, конфлікту інтересів.

Отже, зважаючи на наведені роз`яснення та повторюючись з наведеними вище судом обґрунтуваннями, слід акцентувати увагу на тому, що судом не встановлено неприязного ставлення прокурора до обвинуваченого, зокрема як і не встановлено причетність прокурора ОСОБА_3 до кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за заявою обвинуваченого ОСОБА_4 за №0000222 від 06 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 372 КК України.

Однак, всі вказані вище заперечення прокурора ОСОБА_3 на відсутність конфлікту інтересів між нею та обвинуваченим ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 спростовує тим, що наданий прокурором лист НАЗК від 04 вересня 2020 року №31-02/46168/20 не може братися судом до уваги, зважаючи на його неактуальність на час розгляду його заяви про відвід прокурора та вважає, що варто дотримуватися Державної антикорупційної програми, що є актуальним.

Тим не менш, суд не може погодитися з такою думкою захисника, оскільки лист НАЗК від 04 вересня 2020 року №31-02/46168/20 не можна вважати таким, що втратив свою актуальність по відношенню до сьогодення, з тих підстав, що він не відкликаний НАЗК, не визнаний недійсним та не скасований. До того ж, норми, на які зсилається НАЗК у своєму листі є діючими на даний час, що може лише свідчити про те, що даний лист не втратив свою дію та є таким, на роз`яснення якого слід зважати та дотримуватися.

Що стосується посилання захисника на дотримання Державної антикорупційної програми, то необхідно зазначити, що державні органи, органи місцевого самоврядування, які визначені у ст. 19 Закону України "Про запобігання корупції", зобов`язані приймати антикорупційні програми. Серед переліку таких органів значиться і Офіс Генерального прокурора.

Варто зважати на те, що Антикорупційна програма органу влади визначає засади загальної відомчої політики щодо запобігання і протидії корупції та спрямована на управління корупційними ризиками у діяльності конкретного органу влади.

Антикорупційна програма органу влади та зміни до неї підлягають погодженню Національним агентством у визначеному ним порядку.

Так, наказом Генерального прокурора України від 27 липня 2023 року №205 затверджено Антикорупційну програму Офісу Генерального прокурора на 2023-2025 роки, згідно якої Офіс Генерального прокурора, керуючись принципами верховенства права та доброчесності, забезпечуючи дотримання конституційних прав і свобод людини, представляючи інтереси Українського народу (суспільства та держави) у кримінальному процесі (у виключних випадках в інших видах проваджень) з метою забезпечення права на справедливий суд для потерпілого, обвинуваченого й інших учасників процесу, прагнучи забезпечувати свій сталий розвиток, дбаючи про власну ділову репутацію, проголошує, що його посадові особи та працівники у своїй діяльності, а також у правовідносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами керуються принципом нульової толерантності до корупції у будь-яких її формах та проявах, вживають і в подальшому уживатимуть всіх заходів щодо запобігання, виявлення та протидії корупції, передбачених законодавством, та цією Антикорупційною програмою.

Офіс Генерального прокурора заявляє про свою принципову позицію та засуджує корупцію як незаконний і неетичний спосіб ведення діяльності.

Метою вказаної Антикорупційної програми є подальше вжиття заходів, спрямованих на створення додаткових запобіжників вчиненню корупційних і пов`язаних із корупцією правопорушень працівниками органів прокуратури України. Її положення є обов`язковими для виконання всіма працівниками органів прокуратури України.

Таким чином, Антикорупційна програма визначає загальні засади, способи та методи у боротьбі з проявами корупції серед працівників прокуратури.

Тому відмежовувати вищезазначений лист того ж НАЗК, яким погоджується вказана Антикорупційна програма та який містить конкретні роз`яснення з приводу спірних питань, які виникають в процесі діяльності працівників прокуратури є нічим іншим, як нехтування вимог центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, який крім іншого, координує та надає методичну допомогу державним органам та органам місцевого самоврядування у виявленні та усуненні корупціогенних ризиків у їх діяльності, погоджує та контролює виконання антикорупційних програм у цих органах.

До того ж однією із засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України).

Таким чином, сторона захисту має надати докази на спростування позиції прокурора та його тверджень, довести перед судом їх переконливість, натомість захисником наразі підмінюється поняття та заявлено відвід з підстав виконання прокурором своїх повноважень, передбачених нормами КПК України.

Тому доводи захисника про те, що між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 наявний конфлікт інтересів, суд не бере до уваги, з огляду на вищенаведене судом спростування такого твердження.

Стосовно інших аргументів, викладених захисником у заяві про відвід, а саме недотримання прокурором ОСОБА_3 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, як підставу для відводу, суд констатує, що ці доводи захисника зводяться до фактичної незгоди з професійною діяльністю прокурора у даному кримінальному провадженні, які базуються на суб`єктивному ставленні сторони захисту до сторони обвинувачення.

Так, завданнями Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів є:

забезпечення компетентного та ефективного здійснення прокурорами своїх професійних обов`язків на підставі додержання принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, визначення морально-етичних стандартів внутрішньої та зовнішньої комунікації;

підвищення авторитету органів прокуратури та сприяння зміцненню довіри громадян до них;

створення умов для розвитку у прокурорів почуття справедливості, відповідальності, відданості справі, додержання загальнолюдських моральних цінностей, запобігання проявам корупції;

формування принципової морально-правової позиції у взаєминах з громадянами, колегами, керівниками та підлеглими.

Статтями 10, 11 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів передбачено, що прокурор зобов`язаний діяти справедливо, неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій. Він має бути об`єктивним у відносинах з органами влади, громадськістю та окремими особами й усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством.

Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

При тому, що захисник посилається на недотримання вищевказаних завдань та вимог Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, не надає доказів таким твердженням та не вказує якими ж діями прокурор ОСОБА_3 нехтує довірою громадян та знецінює авторитет прокуратури, як державного органу.

Водночас відповідно до Керівних принців ООН щодо ролі обвинувачів, прийнятих восьмим Конгресом ООН із запобігання злочинності і поводження з правопорушниками (Гавана, Куда, 27 серпня - 7 вересня 1990 року), обвинувачі відповідно до закону виконують свої обов`язки справедливо, послідовно та швидко, поважають і захищають людську гідність й захищають права людини, сприяючи тим самим забезпеченню належного процесу і безперебійного функціонування системи кримінального правосуддя. При виконанні своїх обов`язків обвинувачі виконують свої функції неупереджено та уникають будь-якої дискримінації на основі політичних переконань, соціального походження, раси, культури, статі або будь-якої іншої дискримінації; захищають державні інтереси, діють суб`єктивно, належним чином враховують становище підозрюваного та жертви і звертають увагу на всі обставини, що мають відношення до справи, незалежно від того, вигідні чи невигідні вони для підозрюваного (п. 12, 13).

Крім того, статтею 3 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що неупередженість та об`єктивність є одними із засад діяльності прокуратури.

Неупередженість (об`єктивність) дослідження обставин провадження прокурором передбачає вчинення ним процесуальних дій, ухвалення процесуальних рішень лише з підстав, встановлених КПК, та на основі зібраних фактичних даних, без обвинувального ухилу та особистої зацікавленості у вирішенні справи. Значення об`єктивності чи неупередженості прокурора щодо дослідження всіх обставин провадження варто оцінювати крізь призму гарантування реалізації завдань кримінального провадження, зокрема, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності відповідно до своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). Розв`язання цього завдання сприяє, з одного боку, реалізації принципу невідворотності відповідальності за правопорушення, а з іншого, недопущенню обвинувачення або засудження жодного невинуватого.

Таким чином, неупередженість прокурора є необхідною умовою виконання ним своїх повноважень на стадії досудового розслідування й в судовому провадженні (ст. 36 КПК), що буде сприяти здійсненню завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК) та забезпеченню законності (ст. 9 КПК).

Отож, твердження що ніби існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора ОСОБА_3 , вказані захисником, не знайшли свого підтвердження та не можуть бути враховані, як підстава для відводу.

За таких обставин, дана заява про відвід прокурора є безпідставною та такою, що ґрунтується лише на припущеннях і особистих міркуваннях захисника ОСОБА_5 , які нічим не підтвердженні, а також його суб`єктивних трактуваннях законодавства, що лише свідчить про спроби сторони захисту здійснити на прокурора тиск, що створює загрозу його незалежності як прокурора, яка гарантована йому законодавством, зокрема ст. 36 КПК України та ст. 16 Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи викладене, суд констатує відсутність стверджувальних сумнівів у неупередженості прокурора ОСОБА_3 , а тому відмовляє у задоволенні заяви про її відвід.

На підставі наведеного та керуючись ст. 36, 77, 80, 81, 350, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про відвід прокурора по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000173 від 06 жовтня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено о 10.30 год. 19 березня 2024 року.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_1 .