ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року

м. Київ

справа № 148/1509/21

провадження № 51-12 км 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області, який проживає у АДРЕСА_1 ), раніше судимого:

- 10 листопада 2015 року Калинівським районним судом Вінницької області за частиною 1 статті 28, частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 грн;

- 18 лютого 2016 року Тульчинським районним судом Вінницької області за частиною 3 статті 185 КК і на підставі статті 71 цього Кодексу за сукупністю вироків до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі статей 75, 76 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 02 березня 2017 року - Літинським районним судом Вінницької області за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 і частиною 3 статті 185 КК, і на підставі статті 71 цього Кодексу до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- 11 травня 2021 року - Тульчинським районним судом Вінницької області за сукупністю злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 і частиною 1 статті 357 КК, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

1. Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

На підставі частини 4 статті 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів, за які ОСОБА_7 засуджено цим вироком та вироком суду від 11 травня 2021 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд остаточно визначив покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

Цим же вироком вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.

2. За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він у стані алкогольного сп`яніння вчинив розбій за таких обставин.

25 березня 2021 року близько 02 год. засуджений разом із ОСОБА_8 , щодо якого застосовано примусові заходи медичного характеру ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 28 квітня 2023 року, з метою заволодіння майном ОСОБА_9 , 1941 року народження, проникли у її помешкання, розташоване по АДРЕСА_2 : на подвір`я - шляхом вільного доступу, а в будинок - шляхом віджиму віконної рами. У житлі потерпілої ОСОБА_7 і ОСОБА_8 почали шукати матеріальні цінності, не знайшовши які, вибили міжкімнатні двері і проникли у кімнату, де спала ОСОБА_9 . Після цього засуджений і ОСОБА_8 напали на потерпілу з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, - прикладаючи до її шиї ніж та погрожуючи позбавити життя, і стали вимагати гроші. Сприймаючи погрози як реальні, ОСОБА_9 вказала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 місцезнаходження коштів, після чого вони заволоділи грошима у сумі 15 000 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.

3. 24 листопада 2023 року Вінницький апеляційний суд залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

4. У касаційній скарзі захисник заявив вимогу змінити судові рішення шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_10 з частини 3 статті 187 на частину 3 статті 186 КК і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На обґрунтування своєї вимоги послався на те, що засуджений не застосовував щодо ОСОБА_9 насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, і така погроза не охоплювалася його умислом. Як стверджує захисник з посиланням на показання у судовому засіданні ОСОБА_7 , потерпілої і свідка ОСОБА_8 , засуджений не використовував ножа. Цим знаряддям ОСОБА_9 погрожував лише ОСОБА_8 . Про наявність в останнього ножа ОСОБА_7 дізнався лише на місці злочину і вимагав сховати його. На думку захисника, за таких обставин дії засудженого підлягають кваліфікації як грабіж, вчинений з проникненням у житло.

Позиції учасників судового провадження

5. Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримали касаційну скаргу з викладених у ній доводів, просили змінити судові рішення шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_10 із частини 3 статті 187 на частину 3 статті 186 КК і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

6. Прокурор вважала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок та ухвалу апеляційного суду слід залишити без зміни.

Мотиви суду

7. Відповідно до частини 2 статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого.

8. Висновки суду про доведеність факту заволодіння ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 грішми ОСОБА_9 з проникненням у її житло, що супроводжувалося демонстрацією ОСОБА_8 потерпілій ножа, захисник у касаційній скарзі не оспорює і суд касаційної інстанції не перевіряє.

9. Доводи касаційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_7 юридичних ознак розбою з огляду на те, що він особисто не погрожував ОСОБА_11 зазначеним вище знаряддям і не погоджувався на використання його ОСОБА_8 , не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону про кримінальну відповідальність.

10. Об`єктивну сторону злочину, передбаченого статтею 187 КК, становить напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, або погрозою його застосування. Така небезпека дій, які винний чинить або погрожує вчинити щодо жертви для вилучення матеріальних цінностей, є ознакою, що відмежовує розбій від насильницького грабежу.

11. Одним із способів заволодіння чужим майном під час розбою є психічне насильство, тобто погроза негайно застосувати фізичне насильство - вбити, заподіяти тяжке, середньої тяжкості або легке тілесне ушкодження, що призводить до розладу здоров`я або втрати працездатності. У цих випадках винний словами, жестами, демонстрацією зброї чи інших знарядь залякує потерпілого, щоб у нього склалося враження, що у разі відмови віддати майно небезпечні для його життя і здоров`я дії реально будуть вчинені. Для кваліфікації діяння за статтею 187 КК не має значення, чи мав винний намір виконувати зазначену погрозу.

12. Висновки судів про заволодіння ОСОБА_7 майном ОСОБА_9 шляхом розбою підтверджені поданими сторонами і дослідженими у судовому засіданні доказами, які суд належним чином оцінив відповідно до критеріїв, визначених статтею 94 КПК.

13. Зокрема, суди взяли до уваги послідовні показання у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 про обставини нападу. У цих свідченнях потерпіла зазначала, що вночі її розбудили ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які зайшли у кімнату, ОСОБА_7 схопив її за шию і став вимагати гроші, а ОСОБА_8 приклав до горла ножа і порізав підборіддя. Зі слів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 вказав ОСОБА_8 забрати це знаряддя лише після того, як вона погодилася віддати кошти.

14. Як видно з матеріалів справи і технічного запису судового процесу, суд першої інстанції перед допитом потерпілої з дотриманням вимог частини 1 статті 353 КПК попередив її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, з`ясував стосунки ОСОБА_9 із засудженим і не встановив жодних обставин, які могли б давати їй підстави для обмови ОСОБА_7 і ставити під сумнів достовірність її свідчень.

15. Окрім цього, згідно з дослідженим у судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту з засудженим, проведеного на місці злочину у присутності ОСОБА_9 , остання під час процесуальної дії категорично заперечувала пояснення ОСОБА_7 про те, ніби він не погоджувався на застосування ножа ОСОБА_8 і намагався зупинити останнього (т. 1, а. с. 233, 234).

16. Показання потерпілої узгоджувалися з іншими доказами, зміст яких докладно наведено у вироку, зокрема з даними протоколів: прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення; пред`явлення їй особи ОСОБА_7 для впізнання за фотознімками; огляду місця події про виявлення і вилучення ножа у вказаному засудженим місці; даними висновку судово-медичної експертизи щодо спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень у виді поверхневих різаних ран підборіддя, шиї і кистей обох рук (т. 1, а. с. 75, 102, 103, 116-120).

17. На підставі аналізу й оцінки цих доказів суди дійшли обґрунтованого висновку, що погроза застосуванням щодо ОСОБА_9 насильства, небезпечного для життя і здоров`я, як спосіб заволодіння її майном охоплювалася умислом засудженого. Зазначеного не спростовували і ті факти, що особисто він не погрожував потерпілій ножем і під час нападу вказав ОСОБА_8 забрати це знаряддя.

18. Поведінка ОСОБА_7 , котрий під час демонстрації ОСОБА_9 ножа і спричинення їй порізів висловлював вимогу віддати гроші, а потім вилучив їх і розділив із ОСОБА_8 , свідчила про підтримання останнього шляхом власних конклюдентних скоординованих із ним дій. Забрати ножа засуджений вказав ОСОБА_8 лише після того, як потерпіла погодилася виконати їх вимоги, тобто мети нападу було досягнуто. Застосування щодо ОСОБА_9 психологічного і фізичного насильства дозволило ОСОБА_7 реалізувати умисел збагатитися за її рахунок. За таких обставин безпосереднє використання небезпечного знаряддя особою, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, було зумовлене технічним розподілом функцій, відповідно до якого кожен із нападників виконав частину обсягу дій для втілення спільного наміру - заволодіти коштами ОСОБА_9 в узгоджений між собою насильницький спосіб.

19. Із огляду на викладене дії ОСОБА_7 , що полягали у розбої, вчиненому з проникненням у житло, суд правильно кваліфікував за частиною 3 статті 187 КК.

20. Вирішення судами питання про призначення засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК.

21. Обираючи ОСОБА_7 захід примусу, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого корисливо-насильницького злочину, дані про особу засудженого, котрий раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні злочини, переважно проти власності, за місцем проживання характеризується негативно, на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває.

22. Обставин, що пом`якшують покарання, суд не встановив, а як обставини, що його обтяжують, урахував рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння і щодо особи похилого віку.

23. Призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів і підстав вважати його явно несправедливим унаслідок суворості не знаходить.

24. Виходячи з наведеного Суд за результатами касаційного перегляду вироку та ухвали не знаходить передбачених статтею 438 КПК підстав для їх зміни або скасування.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12