Провадження №1-кп/761/1157/2024
В И Р О К

іменем України

15 лютого 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000511, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2021 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

за обвинуваченням, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

І. Історія провадження.

17.05.2021 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000511, внесеного 07.02.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 761/17837/21 між суддями від 17.05.2021 визначено головуючого суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 11.06.2021 у кримінальному провадженню призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Ухвалою суду від 20.04.2023 надано дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_3 для забезпечення його участі під час розгляду клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи № 761/17837/21 між суддями від 22.09.2023 визначено головуючого суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 (підстава - розпорядження від 22.09.2023 № 01-08-762).

II. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим, 09.03.2021 вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за таких обставин.

Так, 06.02.2021, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 перебував в приміщені магазину ТОВ «АТБ-Маркет» (ЄРДПОУ 30487219), розташованому по вул. Д. Щербаківського, 52 в місті Києві, де звернув свою увагу на полицю із алкогольними напоями. У цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, яке належить ТОВ «АТБ-Маркет» (ЄРДПОУ 30487219), а саме алкогольного напою віскі марки «Dewar's Whitе Label» об`ємом 0,7 л.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь з метою особистого збагачення, ОСОБА_3 , 06.02.2021, приблизно о 17 год. 35 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «АТБ-маркет», по вул. Д. Щербаківського, 52 у місті Києві, видаючи себе за добросовісного покупця, із впевненістю, що інші покупці та працівники магазину сприймають його дії як вибір товару, взяв з полиці пляшку алкогольного напою віскі марки «Dewar's Whitе Label», об`ємом 0,7 л., вартістю 407 (чотириста сім) гривень 60 копійок (без ПДВ), яку в подальшому сховав до свого рюкзаку, не маючи наміру оплачувати вартість вказаного товару.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_3 , 06.02.2021, приблизно о 17 год. 39 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ-маркет», по вул. Д. Щербаківського, 52 в місті Києві, видаючи себе за добросовісного покупця та утримуючи у власному рюкзаку пляшку алкогольного напою віскі марки «Dewar's Whitе Label», об`ємом 0,7 л., вартістю 407 (чотириста сім) гривень 60 копійок (без ПДВ), яка належить ТОВ «АТБ-Маркет» (ЄРДПОУ 30487219), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, пройшов повз каси магазину «АТБ-маркет», не розрахувавшись за вказаний товар, та таким чином таємно, повторно викрав належне ТОВ «АТБ-маркет» майно, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ТОВ «АТБ-Маркет» (ЄРДПОУ 30487219) матеріальну шкоду на суму 407 (чотириста сім) гривень 60 копійок.

ІІІ. Позиція сторін судового провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, він вчинив зазначенні кримінально карані діяння.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, які ним не оспорюються, є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про щире каяття ОСОБА_3 .

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримав у повному обсязі, а тому просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Представник потерпілого ТОВ «АТБ-маркет» ОСОБА_7 надіслав заяву в якій просив проводити розгляд кримінального провадження без його участі та зазначив, що матеріальна та інша шкода ТОВ «АТБ-маркет» не завдана, а тому просив винести міру покарання відносно ОСОБА_3 на розсуд суду згідно чинного законодавства.

IV. Положення закону, якими керувався суд.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина третя та четверта статті 349 КПК України - суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 185 КК України крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб, - карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно пунктів 3, 4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.09.2019 у справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 66 КК України пом`якшуючими обставинами, зокрема є щире каяття обвинуваченого, яке полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

V. Висновки та мотиви суду.

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Слід зазначити, що ОСОБА_3 09.03.2021 вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 185 КК України (дата вчинення кримінального правопорушення - 05.02.2021) засуджено до покарання у вигляді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин; 21.04.2021 поставлено на облік, з якого ОСОБА_3 знятий 07.09.2021 у зв`язку відбуттям покарання.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно приписів ст. 12 КК України, відповідно є нетяжким (ч. 2 ст. 185 КК України);

- особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, неодружений, не судимий в силу ст. 89 КК України;

- обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений повністю визнав свою вину, проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 70, 71 КК України суд не знаходить.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час та після вчинення злочинних дій.

На підставі викладеного, при наявності обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого та критичним відношенням винного до вчиненого, суд вважає за пропорційне призначити покарання ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Водночас, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 , можливе без відбування покарання, а тому, у порядку ст. 75 КК України приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням тривалістю на 1 (один) рік.

Також, суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого, відповідно до ст. 76 КК України, такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, що сприятиме досягнення мети покарання, покладаючи такі обов`язки, суд вважає саме їх необхідними і достатніми для виправлення винного з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та її особи. Адже, матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та зважаючи на те, що відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Питання про долю речового доказу необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 2, 7, 84, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ у кримінальному провадженні , а саме:

-DVD-R диск із відеозаписом з камер спостереження магазину - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1