Провадження № 1-кп/638/1016/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові судове провадження за матеріалами кримінального провадження стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм, українця, громадянина України, не працюючого, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 , 19 червня 2015 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи правний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, знаходячись на відкритій ділянці місцевості навпроти приватного домоволодіння, що розташоване за адресою:

АДРЕСА_2 , а саме на перехресті вулиці Пушкінської та провулку

Нагайського, побачив раніше незнайому йому громадянку ОСОБА_6 , та застосував до неї фізичне насильство, що не є небезпечним для життя та здоров?я останньої, яке виразилось в охопленні правою рукою верхньої частини тулубу потерпілої ОСОБА_7 , після чого лівою рукою зірвав з шиї останньої хрестик із золота 585 проби, вагою 1,46 г, вартістю 1387 грн., заподіявши при цьому потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження у вигляді садна на правій бічній поверхні шиї, після чого з викраденим майном, яке залишилось в його руці, з місця скоєння злочину зник розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , повторно, на початку липня 2015 року вдень, більш точного часу та дати в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна з метою збагачення, з корисливих мотивів, таємно, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан на територію приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого видавив скло з вікна в коридорі житлового будинку та через отвір, який утворився, відкрив вхідні двері та зайшов у будинок звідки вкрав холодильник марки

«Ardo», моделі FDP28 AX-2, вартістю 3250 грн., пилосос марки «VITEC», моделі

VT-1823 VT, вартістю 630 грн., мікрохвильову піч марки «Blaupunkt», моделі

WD1000DI - С30 (B), вартістю 700 грн., телевізор марки «Sony Triton Color ТV», моделі KV-J21, вартістю 810 грн., пральну машинку марки «Saturn», моделі «1601», вартістю 1340 грн. Викрадені речі виніс за територію вказаного домоволодіння та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив

ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 6730 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_10 , повторно, на початку липня 2015 року вдень, більш точної дати та часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна з метою збагачення, з корисливих мотивів, таємно, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, через вхідні металеві двері паркану зайшов на територію приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , що належить потерпілому

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звідки вкрав металеву решітку прямокутної форми з візерунками по всій поверхні, розміром 120х165 см, вартістю 370 грн., та чавунну кришку каналізаційного люку, вартістю 260 грн., після чого виніс вказане майно за територію вказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 630 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , повторно, 21.07.2015

року вдень, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою збагачення, з корисливих мотивів, таємно, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан на територію приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить потерпілому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки вкрав водяний насос «Харків», вартістю 1050 грн., ручний культиватор, вартістю 190 грн., подовжувач довжиною 20 м., вартістю 140 грн., подовжувач довжиною

15 м., вартістю 140 грн., молоток, вартістю 40 грн., пасатижі, вартістю 20 грн., 20 кг грецького горіху, вартістю 500 грн., після чого виніс вказане майно за територію домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2080 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 , повторно, 23 липня 2015 року вдень, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не надалось можливим, реалізуючи протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, за його діями ніхто не спостерігає, через відкрите вікно балкону, проник квартиру АДРЕСА_5 , яка належить потерпілому ОСОБА_12 , звідки вкрав монітор «Asus», моделі VH2361IVH232/VH, вартістю 2170 грн., маршрутизатор TP-Link, моделі « ТІ - wr740», вартістю 220 грн., мобільний телефон «Nokia», моделі «N-72», вартістю 360 грн., USB веб-камеру «Gemix», вартістю 140 грн., флеш карти «GoodRan об?ємом 4 Гб, вартістю 70 грн., телевізора «LG», моделі «15 LS 1R4», вартістю

1000 грн., електробритву «Braun», моделі «Series 1», вартістю 380 грн., які виніс з квартири через вхідні двері та розпорядився ними на власний розсуд, ч спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 4340 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у вчиненні злочинів визнав повністю, по всім зазначеним в обвинувальному акті епізодам.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а також в таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчинене повторно, поєднаному з проникненням у житло та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами (ч.2 ст.186 ,ч.3 ст. 185 КК України), відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покаранняОСОБА_4 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК Українираніше не судимий, не одружений, не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочинів, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення в межах санкції інкримінованих статей та остаточного покарання у виді позбавлення волі.

Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного, ОСОБА_4 , зокрема його тривале переховування від органу досудового розслідування, дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання останнього можливе лише при ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності кримінального правопорушення і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2023 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 80520 грн., яка 26.09.2023 внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України у в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим ОСОБА_4 звільнено.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання

-за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю скоєних злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні у період з 24 вересня 2023 року по 26 вересня 2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Дію запобіжного заходу у вигляді застави, обраного ОСОБА_4 ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.09.2023 року, залишити до набрання вироком законної сили.

Речові докази золотий хрестик 585 проби, вагою 1,46 грам; водяний насос «Харків»; металеву решітку прямокутної форми з візерунками по всій поверхні розміром 120х165 см. залишити власникам.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: