Справа№ 938/150/24
Судове провадження № 1-кп/938/61/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 січня 2024 за №0000002, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Вашківці Вижницького району Чернівецької області, із неповною середньою освітою, не працевлаштованого, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей, зареєстроване місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 , в ніч з 25.12.2023 на 26.12.2023 перебуваючи на території домогосподарства належного ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, із раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна з корисливою метою, в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до дерев`яного господарського приміщення, звідки таємно викрав залишену там ОСОБА_5 бензопилу марки «STIHL» моделі «МS 180», ринкова вартість якої станом на 26.12.2023, відповідно до висновку експерта від 15.01.2024 становила 3 550,00 грн. (три тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок), після чого покинув місце події із викраденою бензопилою, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 3 550,00грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин, погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні інкримінованого правопорушення, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.

Суду показав, що наприкінці грудня 2023 року, точної дати він не пам`ятає, в нічний час доби, перебуваючи у селищі Верховина, він зайшов на територію господарства знайомого йому ОСОБА_5 , щоб випити в нього горілки, однак дома нікого не було. Натиснувши плечем на двері, які були замкнені, він відчинив їх та проник до приміщення дерев`яної будівлі, яка знаходилась на території господарства, всередині якої побачив бензопилу марки «STIHL», яка йому не належала. Оскільки поруч нікого не було, він викрав вказану бензопилу та пішов з нею додому.

Зазначив, що вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно та про вчинене шкодує, просить суворо не карати.

Прокурор просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого діяння та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбуття призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що обвинувачений відшкодував йому шкоду, і жодних претензій він до нього немає, на даний час він пробачив обвинуваченого та примирився із ним. Просить обвинуваченого суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та потерпілий, також не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.4 ст.185КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахування ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, ОСОБА_3 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні троє малолітніх дітей, за зареєстрованим місцем проживання характеризується добре, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває.

Згідно досудової доповіді від 29.03.2024, складеної Верховинським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є середній. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства є можливим.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а саме, що він раніше не судимий, повністю визнав вину, за зареєстрованим місцем проживання характеризується добре, одружений, має на утриманні троє малолітніх дітей, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставини які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати та позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, звільнивши останнього від відбування покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

На думку суду, саме таке покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Підстав для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому іншого, більш м`якого виду основного покарання, суд не вбачає.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, слід вирішити питання про скасування арешту майна, а також у відповідності до вимог ст.100 КПК України вирішити питання про долю речових доказів.

Крім того у відповідності до ст.ст.122,124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертизи у даній справі.

Враховуючи викладене, керуючись статями 349, 368-371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, протягом іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з часу проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Державного бюджету України процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в загальному розмірі 1514,56грн.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_7 від 10.01.2024 у виді арешту на майно, а саме: на бензопилу іноземного виробництва марки «STIHL МS 180», яку було добровільно видано 08.01.2024 ОСОБА_5 .

Після вступу вироку в законну силу речові докази по справі:

- оптичний диск DVD-R із перекопійованими відео файлами за період часу з 25.12.2023 до 26.12.2023 з камер відео спостереження які перебувають у власності Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000002;

- бензопилу іноземного виробництва марки «STIHL MS 180», яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , вважати повернутою потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8