Провадження № 1-кс/947/4289/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000361 від 22.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000361 від 22.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 22.03.2024 до СУ ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що група невстановлених осіб, діючи за попередньою змовою, шляхом обману заволоділи чужим майном об`єктом нерухомості у м. Одесі, спричинивши потерпілому матеріального збитку у великих розмірах.

Схема із заволодіння такими об`єктами нерухомості полягає у наступному:

Співучасниками групи була отримана інформація від невстановлених джерел, про наявність об`єкту нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 , власник, якого помер, а також відповідні анкетні дані власника та параметри нерухомого майна.

У подальшому, членами групи підшукувались підставні особи, які не входили до складу групи, однак отримуючи певну винагороду погоджувались ввести в оману осіб уповноважених на здійснення реєстраційних дій відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших осіб, виступивши в ролі осіб, що мають відповідні майнові права до нерухомого майна (предмету злочину).

Після отримання анкетних даних підставної особи, анкетні дані власника нерухомого майна та безпосередньо параметри об`єкту нерухомого майна, невстановлена особа, яка входить до складу злочинної групи, у невстановленому місці та час виготовила документи, а саме: договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, серія та номер: 624, виданий 14.11.2019, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за підписом власника майна, який начебто передав у власність гр. ОСОБА_7 зазначену вище квартиру за адресою: АДРЕСА_1 а також заяву в якій померлий, громадянин Французської республіки ОСОБА_8 начебто стверджує, що гр. ОСОБА_7 виконала у повній мірі зобов`язання за договором купівлі-продажу квартири, а саме отримана сума за договором у сумі 599 630 гривень та підпис продавця-власника квартири, що була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , серія та номер: 65, видана 20.01.2020.

Після цього підставна особа, маючи у наявності підроблені документи, яка іменується у вищевказаних документах як «Покупець», звертається до суб`єкта державної реєстрації, а саме державного реєстратора Балтської міської ради Одеської області ОСОБА_10 яка відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» уповноважена на здійснення реєстраційних дій. У свою чергу державний реєстратор будучі введеним в оману діючи відповідно до наданих йому повноважень, здійснила реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за підставною особою ОСОБА_7 РНОКПД: НОМЕР_1 .

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного умислу направленого на збагачення членів злочинної групи, вказане майно нерухоме майно тимчасово передавалося особі (ріелтору), яка входила до злочинної групи, для реалізації (продажу) нерухомого майна добросовісному набувачеві. У свою чергу ріелтор, дотримуючи методів загальної конспірації та видуманої легенди, здійснював показ та подальший продаж такого нерухомого майна.

За такою схемою, члени злочинної групи заволоділи об`єктом нерухомого майна, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін, відповідно до ч. 2 ст.209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Також, при реєстрації права власності на вказану квартиру встановлено, що рішення Суворовського районного суду міста Одеси, відсутнє серед рішень оприлюднених у Єдиному державному реєстрі судових рішень, при реєстрації права власності ОСОБА_11 для підтвердження наявності вказаного судового рішення надав лист Суворовського районного суду міста Одеси (за підписом голови апарату суду ОСОБА_12 адресований ОСОБА_11 ) про нібито існування в архіві суду відповідного судового рішення по справі №2-6765 2009.

Також слід зазначити, що у померлого власника зазначеної квартири Тенай Арно ОСОБА_13 , мається спадкоємець, а саме рідний неповнолітній син ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 від дружини ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який являється прямим спадкоємцем всього майна та у зв`язку із воєнними діями на території України був вимушений переїхати до Французької республіки.

Крім того, власник квартири за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_8 з 05.05.2020 року перебуває у Єдиному реєстрі боржників, на що повинен був звернути реєстратор при здійсненні правочину.

Аналізуючи усі вищевказані обставини, слід зазначити, що майно а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , являється предметом злочину шляхом надання підроблених документів державному реєстратору, у зв`язку з чим слідчий приходить до висновку, що безпосередньо ОСОБА_7 причетна до заволодіння вказаним об`єктом нерухомого майна.

На підставі вказаного факту, слідчим винесено вмотивовану постанову про визнання вищевказаного об`єкту нерухомого майна речовим доказом у кримінальному провадження, адже вони є предметом злочину.

Слідчий звертається з клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що з метою запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність в арешті майна в порядку, передбаченому ст.170 Кримінально процесуального кодексу України.

Слідчий надав до суду заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в ньому, у зв`язку із завантаженістю провести судовий розгляд у його відсутності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчим суддею, з метою забезпечення арешту було прийнято рішення про задоволення клопотання слідчого про розгляд клопотання про арешт майна без участі власника.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими слідчий обґрунтовує його задоволення, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до матеріалів наданих з клопотанням: квартира АДРЕСА_2 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000361 від 22.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що квартира АДРЕСА_3 , є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження такого майна, беручи до уваги правове обґрунтування, клопотання слідчого підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Таким чином, повністю доведена необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.93, 100, 131, 132, 170-175, 309, 369 372, 392 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000361 від 22.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Заборонити будь-яким юридичним та фізичним особам розпоряджатися, відчужувати та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки).

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду, водночас відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Слідчий суддя ОСОБА_1