ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1629/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1012/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст.190, ч.2 ст.190,
ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07.02.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Петровське Краснолуцького району Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 27.04.2023 року вироком Дергачівського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_7 у виді 2 років позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням пп. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, до призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27.04.2023 та призначено покарання ОСОБА_7 у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосувано запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» та взято його під варту в залі суду.

Цим вироком встановлено, що 30.01.2023 приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_7 , маючи прямий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном і переслідуючи корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив шляхом зловживання довірою заволодіти банківською карткою ОСОБА_9 . Надалі, ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_9 , засновані на знайомстві, повідомив останньому неправдиві відомості про те, що візьме в нього банківську картку з метою зробити покупки продуктів харчування та поверне ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_9 , будучи введеним в оману неправдивими відомостями, добровільно передав зазначену банківську картку ОСОБА_7 У подальшому ОСОБА_7 , заволодівши майном ОСОБА_9 цього ж дня на АЗС «ОККО» за адресою: АДРЕСА_3 за допомогою банківської картки ОСОБА_9 зробив покупки у розмірі 2527,90 гривень, які витратив на власні потреби, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2527,90 грн.

Крім того, 30.01.2023 приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_7 , маючи прямий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном і переслідуючи корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 вирішив, шляхом зловживання довірою заволодіти банківською карткою ОСОБА_9 . Надалі, ОСОБА_7 реалізуючи свій прямий злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_9 засновані на знайомстві, повідомив останньому неправдиві відомості про те, що візьме його банківську картку з метою зробити покупки продуктів харчування та поверне ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_9 , будучи введеним в оману неправдивими відомостями, добровільно передав зазначену банківську картку ОСОБА_7 . У подальшому, ОСОБА_7 заволодівши майном ОСОБА_9 цього ж дня, у банкоматі відділення «Приватбанку» за адресою: АДРЕСА_4 , за допомогою банківської картки ОСОБА_9 зняв з рахунку гроші у розмірі 4000,00 грн, які у подальшому витратив на власні потреби, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 4000,00 грн.

Крім того, 30.01.2023 приблизно 10 год 00 хв ОСОБА_7 , маючи прямий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном і переслідуючи корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, перебуваючи за місцем мешкання його знайомого ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив шляхом зловживання довірою заволодіти банківською карткою ОСОБА_9 . Надалі, ОСОБА_7 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, переслідуючи при цьому корисливий мотив, з метою збагачення за рахунок вчинення кримінального правопорушення, використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_9 , засновані на знайомстві, повідомив останньому неправдиві відомості про те, що візьме його банківську картку з метою зробити покупки продуктів харчування та поверне ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_9 , будучи введеним в оману неправдивими відомостями, добровільно передав зазначену банківську картку ОСОБА_7 . У подальшому ОСОБА_7 заволодівши майном ОСОБА_9 цього ж дня, у банкоматі відділення «Приватбанку» за адресою: АДРЕСА_5 , за допомогою банківської картки ОСОБА_9 зняв з рахунку гроші у розмірі 2200,00 грн, які в подальшому витратив на власні потреби, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2200,00 грн.

Крім того, згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану» затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини 1 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», по всій території України введено воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , засуджений 27 квітня 2023 року Дергачівським районним судом Харківської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин: 02.05.2023 ОСОБА_7 , у період часу з 19 год 00 хв по 23 год 00 хв, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у бесідці біля будинку АДРЕСА_6 , разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , побачив шкіряну сумку, яка належить ОСОБА_10 , у якій знаходився мобільний телефон «HONOR 7С Pro 3/32» чорного кольору, що лежала на столі без належного нагляду з боку останнього. У цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна - мобільного телефона «HONOR 7С Pro 3/32», який належить ОСОБА_10 та який знаходився в зазначеній сумці. Так, 02.05.2023 ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, у зазначений період часу, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, заздалегідь підібравши момент, коли за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи таємно та умисно, з корисливих мотивів, дістав з однієї з кишень сумки ОСОБА_10 , яка знаходилася на столі, та звернув на свою користь мобільний телефон «HONOR 7С Pro 3/32» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 із сім картами операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Vodafone» НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_10 , чим здійснив крадіжку зазначеного майна. Заволодівши мобільним телефоном ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 2931,33 грн.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені:

- ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіня чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство);

- ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіня чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно;

- ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Не погодившись з рішенням районного суду перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить:

- вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 07.02.2024 року щодо ОСОБА_7 змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність;

- виключити з кваліфікації дій ОСОБА_7 ознаку повторності за ч. 2 ст. 190 КК України щодо незаконного витрачання 4000 грн. коштів потерпілого, а також зняття з його банківської картки готівкових кошти в сумі 2200 грн.;

- виключити з призначення покарання ОСОБА_7 застосування ст. 70 КК України;

- вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання зазначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27.04.2023, призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців;

- за ч. 4 ст. 185 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- на підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27.04.2023 та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор посилається на те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 помилково кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, оскільки у обвинуваченого був єдиний умисел, який охоплював заздалегідь поставлену загальну мету на заволодіння наявними на банківській картці потерпілого грошовими коштами і об`єднував всі тотожні злочини, не дивлячись на те, що кошти знімалися протягом одного дня під час оплати у різних магазинах міста та зняття грошових коштів з неї у банкомат, а тому в діях ОСОБА_7 відсутня повторність, оскільки вчинені ним тотожні дії, які мали загальну мету, від самого початку охоплювались єдиним злочинним наміром і за своєю суттю являються продовжуваним злочином.

Крім того, прокурор зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 , порушивши вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, ст. 71 КК України, спочатку застосував ч. 71 КК України, частково приєднавши до нового покарання частину невідбутого ним покарання за вироком Дергачівського районного суду від 27.04.2023, а потім застосував ч. 4 ст. 70 КК України (часткове складання призначених покарань).

Вислухавши доповідь судді, доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та вважав необхідним перекваліфікувати дії обвинуваченого та призначити остаточне покарання за сукупність вироків у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти доводів прокурора, наданих останнім під час апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Висновки суду, відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, а тому колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, їх не перевіряє.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки не позбавлені правових та фактичних підстав.

Відповідно до примітки до статті 185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.32 КК України, не є повторністю продовжуваний злочин, що складається з двох або більше вчинених в різний час тотожних злочинів, об`єднаних єдиним злочинним наміром. Продовжуваний злочин схожий на повторність злочинів тому, що складається з кількох тотожних дій, але при продовжуваному злочині особа має єдиний злочинний намір, що охоплює заздалегідь поставлену мету та єдиний умисел, що об`єднує всі вчинені особою діяння. При повторному ж вчиненні злочинів кожен з них має свою суб`єктивну сторону і самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину. Продовжуваний злочин виключає повторність і діяння особи кваліфікується як єдиний злочин, наприклад, за ч.1 ст.185 КК - як продовжувана крадіжка. При повторному вчиненні такої ж крадіжки застосовується ч.2 ст.185 КК, тобто має місце множинність злочинів.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки, що містяться в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.

Так, судом першої інстанції дії ОСОБА_7 , які згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мали місце 30.01.2023 року, кваліфіковані за ч. 1 та ч.2 ст. 190 КК України.

Натомість, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_7 був єдиний умисел, який охоплював заздалегідь поставлену загальну мету на заволодіння наявними на банківській картці потерпілого ОСОБА_9 грошовими коштами і об`єднував всі тотожні злочини, не дивлячись на те, що кошти знімалися протягом одного дня під час оплати у різних магазинах міста та зняття грошових коштів з неї у банкомат.

Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру.

Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного злочину і окремим злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може, а при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину.

Саме такі висновки виклала колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 10.09.2019 у справі №610/1109/18.

Матеріали судового провадження також не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 має непогашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185, 186, 187, 189-191, 262 КК України.

Цих відомостей не надано прокурором і під час апеляційного розгляду.

Отже, в діях ОСОБА_7 відсутня повторність, оскільки ним вчинені тотожні дії, які мали загальну мету, від самого початку охоплювались єдиним злочинним наміром і за своєю суттю являються продовжуваним злочином.

Ці обставини суд першої інстанції залишив поза увагою і безпідставно кваліфікував дії ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні за ч.2 ст.190 КК України за епізодами кримінального правопорушення щодо незаконного витрачання 4000 грн. коштів потерпілого ОСОБА_9 , а також зняття з його банківської картки готівкових кошти в сумі 2200 грн., що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.408 КПК України підставою для зміни вироку, шляхом перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.190 КК України на ч.1 ст.190 КК України, а саме як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

При цьому, з оскаржуваного вироку підлягають виключенню висновки та рішення суду призначення покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушення за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

Крім того, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та вироків, з наступних підстав.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.01.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»: Коли після постановления вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановления першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановления першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановления першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Відповідно до правого висновку щодо застосування вищезазначених норм права, сформульованого у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 511/37/16-к, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.

Як зазначено Верховним Судом, виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України, є підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції.

Як вбачається з відомостей судового провадження, вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27.04.2023 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, від якого на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним за цим кримінальним провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України до ухвалення вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 27.04.2023 року, а саме 30.01.2023 року, а за ч.4 ст.185 КК України - 02.05.2023 року, тобто після ухвалення попереднього вироку.

Колегія суддів вважає, що, у даному конкретному випадку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, повинен був спочатку призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.190 КК України, потім застосувати положення ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 27.04.2023 року, далі призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України і вкінці призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, враховуючи попередній вирок від 27.04.2024 року.

Разом з цим, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , порушивши вимоги ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України, оскільки спочатку застосував ч. 71 КК України, частково приєднавши до нового покарання частину невідбутого ним покарання за вироком Дергачівського районного суду від 27.04.2023, а потім застосував ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань.

За таких обставин, на підставі ст.ст. 404 ч.2, 409, 413 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.190 КК України, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, неодружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України та фактичних обставин вчинення кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу ОСОБА_7 , дійшла висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі в мінімальних межах санкції цього закону, що повною мірою відповідатиме скоєному, достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У даному конкретному випадку, належить призначити ОСОБА_7 спочатку покарання за ч.1 ст.190 КК України, потім застосувати положення ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 27.04.2023 року, далі призначити покарання за ч.4 ст.185 КК України і вкінці призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, враховуючи вирок від 27.04.2024 року.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційною вимогою прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці, оскільки в своїй апеляційній скарзі прокурор просить лише змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції, яким призначено обвинуваченому покарання, на підставі ст.71 КК України, у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, а тому задоволення цих апеляційних вимог апелянта - буде погіршенням становища обвинуваченого та вимагає ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, про що не зазначає апелянт в своїх апеляційних вимогах, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку за епізодом кримінального правопорушення від 30.01.2023 року кваліфікуючу ознаку «вчинення кримінального правопорушення повторно»

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.190 КК України на ч.1 ст.190 КК України.

Вважати правильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за епізодом кримінального правопорушення від 30.01.2023 року за ч.1 ст.190 КК України, а саме як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку висновки і рішення суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року за ч.1 ст.190 КК України, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, та вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2023 року за ч.1 ст.309 КК України, призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (одного) року 6 (шести) місяців.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням пп. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за ч. 4 ст. 185 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року, призначеного за правилами ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2023 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця.

В решті вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді