Справа № 309/263/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/152/24, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 04.03.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою, до 14.05.2024 без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта (Автономна Республіка Крим), мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, несудимого;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, несудимого;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, українця, одруженого, раніше судимого, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № № 0000075, внесеному 21.01.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З ухвали суду вбачається, що у провадженні Хустського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000075 від 21.01.2019 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .

У вказаному кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , яке мотивовано тим, що вказані особи обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, і в разі доведення їх вини, обвинуваченим загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 09 до 12 років з конфіскацією майна. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

-2-

Ухвала мотивована тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останнім вини у вчинені кримінальних правопорушень, можуть в подальшому продовжити злочинну діяльність, перешкоджати повному та всебічному судовому розгляду даного кримінального провадження іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинуваченим інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 09 до 12 років з конфіскацією майна, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_11 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 14.05.2024 включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Звертає увагу на тривалий термін перебування його під вартою, впродовж якого кримінальне провадження не знаходить свого вирішення, а прокурор, звертаючись до суду з черговим аналогічним за змістом клопотанням про продовження строку запобіжного заходу, не наводить нових ризиків, з числа передбачених ст. 177 КПК України. Наведені в ухвалі суду ризики є тільки припущенням, які не підтверджено належними та допустимими доказами. Просить врахувати, що здійснення тиску на свідків та експерта є неможливим, оскільки такі вже допитані в суді, а з огляду на оголошення в Україні воєнного стану, він не має можливості покинути територію України, а відтак, переховуватися від суду. Місцевий суд, ухвалюючи судове рішення, мав обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та врахувати той факт, що він позитивно характеризується, має на утриманні хвору матір особу з інвалідністю І групи та неповнолітню доньку. На його думку, оскаржувана ухвала прийнята з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому просить її скасувати, постановити нову, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, або визначити заставу в розмірі, передбаченому ст. 182 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Звертає увагу на тривалий термін перебування його під вартою, а саме, з 19.08.2019. Зазначає, що впродовж цих років суд у своїх рішеннях про продовження йому запобіжного заходу використовує стереотипні фрази та винятково поверхневі обґрунтування. Суд в оскаржуваній ухвалі визначив, що єдиною підставою для продовження тримання під вартою є тяжкість злочину в якому він обвинувачується. Наведені в ухвалі суду ризики є тільки припущенням, які не підтверджено належними та допустимими доказами. Місцевий суд, ухвалюючи судове рішення, мав обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. На його думку, оскаржувана ухвала прийнята з істотним

-3-

порушенням кримінального процесуального закону, а тому просить її скасувати, постановити нову, якою щодо нього обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційні скарги розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від прокурора не надходило.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, доводи апеляційних скарг, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та їх захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані обвинуваченими апеляційні скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_12 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

При оцінці доводів апеляційних скарг, які подали обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Згідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

За приписами до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо

-4-

запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів уважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, і їм загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави уважати, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на їхню користь, у тому числі і шляхом умовляння, погроз або іншим способом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

При цьому, колегія суддів бере до уваги такі факти та обставини: обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 раніше судимі, непрацюючі, неодружені, а відтак і міцних соціальних зв`язків не мають.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ризики, які слугували підставою для обрання та

-5-

продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання цих ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового провадження.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та неодноразовому продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних обвинувачені не посилаються і в апеляційних скаргах та не вказували і під час їх розгляду.

У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що застосований щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з огляду на сукупність викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, з чим погоджується й колегія суддів уважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та дієвості кримінального провадження.

Тому, доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачені тримаються вартою протягом тривалого терміну, - апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження їм строку тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

-6-

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких мали місце кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави уважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Наведені обвинуваченим ОСОБА_5 в апеляційній скарзі доводи, в тому числі про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду й застосування щодо ОСОБА_13 більш м`яких запобіжних заходів.

Наданий стороною захисту лист про наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 діагнозу «виразкова хвороба дванадцятиперстної кишки, стадія нестійкої ремісії, хронічний вірусний гепатит С, спленектомія в анамнезі», свідчить про те, що стан здоров`я ОСОБА_5 відповідає перебігу наявних у нього захворювань, і в період загострення він отримує амбулаторне лікування.

При цьому колегією суддів ураховується положеннями ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», яким передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 за № 239/5/104, затверджений Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Тобто, особам які утримуються в місцях попереднього ув`язнення забезпечується надання медичної допомоги.

При цьому, відповідних доказів, які б підтверджували факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_13 таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, матеріалами контрольного провадження не встановлено. Стороною захисту не надано жодних відомостей про неможливість перебування за станом здоров`я ОСОБА_5 під вартою, а будь-яких інших доказів, у яких би достовірно вказувалось на те, що обвинувачений з огляду на захворювання не може триматися під вартою, матеріали контрольного провадження не містять.

Доводи сторони захисту про наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_6 матері-особи з інвалідністю І групи та долучені з цього приводу письмові докази, апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який з огляду на особливу тяжкість та суспільну небезпечність інкримінованих йому діянь.

Тому, апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про можливість застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, задовольнивши клопотання прокурора та продовжив щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на період судового розгляду справи, однак на строк не більше ніж 60 днів.

-7-

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги, доводи яких не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і на такі стороною захисту не вказується.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги, які подали обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , залишити без задоволення а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 04.03.2024, щодо них - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді