Справа №591/11/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/843/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4ст. 422-1 КПК України,матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2024 року, якою обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою,без визначення розміру застави -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час підготовчого засідання даного кримінального провадження,прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення застави.

Вказане клопотання прокурораобґрунтовується тим, що судовий розгляд до 11 січня 2024 року не закінчиться та те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, санкція статті КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 знаходячись на волі, може в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не дотримуючись процесуальних обов`язків, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2024 року, обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 07 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись зівказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2024 року та прийняти нове рішення про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що клопотання прокурора не містить виклад обставин, які обґрунтовують існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а містить виключно твердження про те, що такі ризики не зменшилися та обґрунтовуються тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 .

Так, наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою.

Окрім цього, допитані органом досудового розслідування свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у своїх показах не підтверджують жодних обставин події, яка мала місце 12.10.2023.

На підставі вищевикладеного, апелянт вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім заходом для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого надійшла розписка про отримання повідомлення, від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, при вирішення питання щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, вищезазначених вимог Закону суд першої інстанціїдотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, які існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та встановленні попередніми ухвалами слідчих суддів про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про продовження дії запобіжного заходу.

Відповідно,висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які наявні на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Так, про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, проти життя та здоров`я особа, а оскільки, у разі визнання винуватості, останньому загрожує суворе покарання, виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до10 років, існує ймовірність того, що він, перебуваючи на волі може переховуватися від суду.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людинисуворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Вищенаведене вказує на існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Також судом враховано наявність ризику незаконного впливу на свідків, оскільки вони судом не допитані, що свідчить про високий ступень ймовірності впливу на останніх з боку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Окрім цього, колегія суддів зауважу про те, що відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України, суд ухвалює рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими саме під час судового розгляду та оціненими відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Так, надані покази свідків під час досудового розслідування не мають жодного юридичного значення для суду під час розгляду кримінального провадження та ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення.

Тому посилання захисника на те, що відповідно до наданих показів свідків під час досудового розслідування, останні не були очевидцями подій, які інкримінуються обвинуваченому, не підтверджують відсутність наміру в ОСОБА_6 вчиняти тиск на свідків.

Окрім цього, матеріали кримінального провадження не містять підтвердження про існування стримуючих факторів належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 та всупереч протилежним доводам апеляційної скарги захисника вказують на відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.

А тому, вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності стримуючих факторів належної процесуальної поведінки та законних джерел доходу потенційно може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 та тяжкості інкримінованого йому діяння, вчиненевідносно матері, ОСОБА_14 , що підвищує суспільну небезпечність такого діяння, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів у підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а також те, що в Україна в даний час перебуває у режимі воєнного стану, що також може вказувати на ризик переховування у зв`язку наявністю непідконтрольних державі територій, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 3, 5 ч.1ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиківщодо переховування від суду, незаконного впливу на свідків в кримінальному провадженні, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційні доводи захисника про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені судом ризики, такий більш м`який запобіжний захід не буде запобігати встановленим у справі ризикам.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 січня 2024 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4