ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1931/24 Справа № 207/2723/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Під час судового засідання ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі Дніпровська установа виконання покарань №4, зокрема, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до ухвалення вироку у справі, але не більше ніж до 05 липня 2024 року включно.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначає, що на початку судового розгляду сторона захисту обвинувачених ОСОБА_8 ,, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 звернулись до суду із клопотанням про надання заяви обвинуваченої ОСОБА_9 , ухвали суду про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції із Ірландії, де вона зараз знаходиться, а також ознайомлення з рішенням суду, яким було надано дозвіл обвинуваченій ОСОБА_9 виїхати за межі України. На вказане клопотання прокурор заявила, що обвинувачена має право проживати де завгодно і приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції це її законне право. За таких обставин, що прокурор фактично взяла на себе обов`язки обвинуваченої ОСОБА_9 та в порушення вимог ст.336 КПК України

(далі - КПК) виправдовувала її дії, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.77 КПК захисник заявив відвід прокурору ОСОБА_12 , оскільки зазначені обставини викликають обґрунтовуванні сумніви в її неупередженості. Натомість, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.77,80,81,83 КПК не розглянув вказаної заяви про відвід прокурору, і почав розглядати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим по даній справі.

При цьому, в порушення вимог ст.ст.184, 199 КПК в своєму клопотанні прокурор взагалі не довела обставини, які виправдовують тримання ОСОБА_8 під вартою та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а також навіть не зачитала клопотання, а просто заявила, що надає клопотання і просить суд продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 .

Натомість суд першої інстанції не звернув уваги на вказані порушення та всупереч п.13 ч.1 ст.7, ст.ст.20,363,370,372 КПК не надав захиснику слово при обговоренні зазначеного клопотання прокурора, тим самим порушив право ОСОБА_8 на захист, об`єктивний, неупереджений розгляд справи та прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення, а також в оскаржуваній ухвалі не зазначив встановлені судом обставини із посиланням на докази.

На підставі викладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу суду в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, так і дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, на час затримання не працював і не мав легального джерела доходу. Крім того, суд зазначив, що на даний час у справі лише розпочато судовий розгляд, однак не допитані учасники процесу, в тому числі обвинувачені, не досліджені докази.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 лише розпочато, по справі ще не допитано обвинувачених, свідків, не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою, зокрема, стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 до 05 липня 2024 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, щодо доводів захисника про невідповідність клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вимогам ст.199 КПК, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вони не є предметом апеляційного розгляду, а отже судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Крім того, щодо доводів апелянта про позбавлення судом першої інстанції його права висловити свою думку відносно поданого стороною обвинувачення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів зазначає, що таке право було відновлено шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості висловити свою думку щодо клопотання прокурора в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, твердження сторони захисту щодо не розгляду місцевим судом його заяви про відвід прокурора ОСОБА_12 є неспроможними, оскільки зі змісту журналу судового засіданні від 07.05.2024 року (а.с.22-25) вбачається, що о 15:48:54 захисник ОСОБА_7 просив надати час для підготовки заяви про відвід прокурору ОСОБА_12 , а не заявляв клопотання про відвід прокурора.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі Дніпровська установа виконання покарань №4, зокрема, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до ухвалення вироку у справі, але не більше ніж до 05 липня 2024 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4