Справа 165/3354/20
Провадження 1-в/165/61/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Король І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську подання головного державного виконавця Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Войтович С.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,-

встановив:

25 червня 2024 року головний державний виконавець Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Войтович С.А. звернулась в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №6721613 по примусовому виконанню виконавчого листа №165/3354/20 від 02.09.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3533,66 грн. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

23 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, копію якого направлено боржникові.

Зазначає, що з метою повного, своєчасного виконання рішення суду державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, зокрема: 23.11.2021 та 14.03.2024 винесено постанови про арешт майна та коштів боржника. Відомості про арешт рухомого та нерухомого майна було внесено до відповідних реєстрів.

Відповідно до отриманих відповідей встановлено, що ОСОБА_1 доходів не отримує, зареєстровані транспортні засоби відсутні, виявлені відкриті банківські рахунки. 14.03.2024, 15.03.2024 та 14.06.2024 були виставлені платіжні інструкції.

Державним виконавцем 16.11.2022, 14.03.2024, 16.04.2024 та 12.06.2024 на адресу боржника надсилався виклик про прибуття для подання декларації та надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак вона на виклики жодного разу не прибула, про причини неявки виконавця не повідомила.

Оскільки рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, просить обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом Нововолинського міського суду №165/3354/20 від 02.09.2021.

У судове засідання представник ДВС не прибув, у поданні просить справу розглядати у відсутності представника відділу.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити з огляду на таке.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України), суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №6721613 по примусовому виконанню виконавчого листа №165/3354/20 від 02.09.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3533,66 грн. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (а.с.105).

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена головним державним виконавцем 23.11.2021 на підставі заяви стягувача (а.с.103, 104).

Державним виконавцем на адресу боржника надіслались виклики щодо явки для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду (а.с.101, 102).

Станом на день звернення до суду, боржником вищевказане рішення суду не виконано.

Матеріали подання не містять доказів на підтвердження того, що державним виконавцем вчинено всіх можливих заходів забезпечення виконання рішення суду, передбачених ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», що є обов`язковим, перш ніж застосовувати обмеження боржника в праві виїзду за межі України.

Зокрема, не надано доказів на підтвердження направлення та, відповідно, отримання боржником постанови державного виконавця від 23.11.2021 про відкриття виконавчого провадження та постанов державного виконавця від 14.03.2024 про арешт майна та коштів боржника. Також матеріали не містять доказів направлення на адресу боржника повідомлення про скерування до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Державний виконавець вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, в зв`язку з чим, на думку ініціатора звернення, наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, слід звернути увагу на таке.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Судом встановлено, що відносно боржника ОСОБА_1 діють невиконані зобов`язання щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Нереагування боржника на виклики державного виконавця не може трактуватися як цілеспрямоване ухилення боржника від виконання рішення суду та його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відтак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання зобов`язань за рішенням суду, в матеріалах справи немає.

Із змісту вимог ст.441 ЦК України, ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України, і в`їзду в Україну громадян України", вбачається, що право боржника на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у зв`язку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання обов`язків по виконанню рішення суду.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

У правовій позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник не виконує рішення суду.

Між тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення боржнику ОСОБА_1 та отримання нею копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а також про арешт майна та коштів боржника. Відсутні докази отримання боржником викликів державного виконавця на 16.11.2022, 14.03.2024, 16.04.2024 та 12.06.2024.

Суд також звертає увагу і на те, що державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішення суду та погашенню заборгованості,

Крім того, державним виконавцем не зазначено у поданні місце, дата та час здійснення приводу.

Відтак, факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на неї рішенням суду обов`язків, не доведений представником ДВС належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Державним виконавцем не надано доказів на підтвердження обставин умисного ухилення боржника від виконання рішення суду та його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду, а тому суд приходить до висновку, що зазначене подання є передчасним і в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.441 ЦПК України, ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України, і в`їзду в Україну громадян України", ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", суд,-

постановив:

У задоволенні подання головного державного виконавця Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Войтович С.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук