Справа № 755/7683/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000993 від 21.03.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, раніше судимого:

31.10.2023 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

31.10.2023 вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, ухвалено вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк на 1 рік, та звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік виконувати самостійно;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

21.03.2024 приблизно о 04 год 06 хв, тобто під час дії воєнного стану в Україні, ОСОБА_3 перебував в приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 на першому поверсі, другого під`їзду, та у нього виник злочинний умисел направлений на таємне, викрадення чужого майна, вчинене з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, та він обрав об`єктом свого злочинного посягання охолоджувач для молока з контейнером для молока марки «MRH8DBS» та кришкою BR9CN, що на праві власності належить ФОП ОСОБА_6 (ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) вартістю 12 600 грн 00 коп.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 на першому поверсі, другого під`їзду підійшов до кавового апарату, де встановлено охолоджувач для молока з контейнером для молока марки «MRH8DBS» та кришкою BR9CN вартістю 12 600 грн. 00 коп., що на праві власності належить ФОП ОСОБА_6 (ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ), впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, а його дії залишаються таємними для жителів будинку, від`єднав його від живлення, взяв до рук та покинув приміщення під`їзду, розпорядившись вказаним предметом на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 , завдав матеріальної шкоди ФОП ОСОБА_6 (ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) вартістю 12 600 грн 00 коп.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Пояснив, що 21.03.2024 приблизно о 04 год 06 хв він перебував в приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 на першому поверсі, другого під`їзду підійшов до кавового апарату, де було встановлено охолоджувач для молока з контейнером, переконався, що його ніхто не бачить та вирішив ним заволодіти, щоб потім продати, адже зараз у нього скрутне матеріальне становище. Раніше працював в магазині «АТБ» на розфасовці, живе зараз з матір`ю та цивільною дружиною, у матері проблеми зі здоров`ям, коштів не вистачає, тому так і вчинив. Спочатку думав продати охолоджувач для молока, але потім зрозумів, що зробив непр авильно та під час затримання видав працівникам поліції. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, має постійне місце проживання у м. Києві, раніше судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, думку державного обвинувача, особи винуватого, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_3 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023, ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, призначено покарання у виді 1 рокуобмеження волі, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення 21 березня 2024 року, тобто після постановлення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023 та під час іспитового строку.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2021, справа № 127/25037/17, якщо особа, звільнена від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку вчинить новий злочин, то покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Звільнення від відбування покарання з випробуванням не є невід`ємною частиною покарання, призначеного за попереднім вироком, а виступає способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у разі вчинення особою нового злочину під час іспитового строку.

Приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків. У разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення. (див. постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11.12.2018, справа № 311/480/15-к).

Вчинення особою під час іспитового строку нового кримінального правопорушення є порушенням умов застосування ст. 75 КК. У такому випадку суд повинен призначити особі остаточне покарання на підставі ст. 71 цього Кодексу у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком. Повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням у такому випадку є неприпустимим. (див. постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.03.2020, справа № 752/2269/18, від 23.02.2023, справа № 678/527/22).

Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.10.2022, справа № 557/970/21. У разі засудження особи за кримінальне правопорушення, вчинене в період іспитового строку, визначеного за попереднім вироком, і призначення за новим вироком такого покарання, яке на підставі ч. 3 ст. 72 КК не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, суд, керуючись статтями 71, 72, 75 КК, призначає остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Суд призначає остаточне покарання за сукупністю вироків, яке складається з поєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком, та ухвалює рішення про самостійне виконання покарань, що не підлягають складанню одне з одним. У разі вчинення злочину під час іспитового строку покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання, що має приєднуватися до покарання за новим вироком.

Зважаючи на викладене вище, остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами, передбаченими ст. 71, 72 КК України, з приєднанням невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України.

Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відтак, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн 00 коп. слід виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 залишити без змін.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023, яким ОСОБА_3 визнано винним за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн 00 коп - виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 21 березня 2024 року до дня набрання даним вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні: три сліди папілярних узорів та один змив- знищити; охолоджувач для молока чорного кольору, який поміщено до поліетиленового пакету та опечатано пломбою № 453393, яку передано до камери зберігання речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 021743) - повернути потерпілому.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 1775/24від 02/04/2024 у розмірі 260 грн 00 коп.; за проведення судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/111-24/21008-Д від 04.04.2024 у розмірі 2 650 грн 48 коп., загалом у розмірі 2 910 грн 48 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, захиснику та надсилається потерпілому.

Суддя: ОСОБА_1