Справа №293/1470/18
Провадження № 1-кп/293/26/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000470 від 29.11.2016 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

Черняхівським районним судом Житомирської області здійснюється розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України.

Ухвалою від 04.04.2024 суд застосував до обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто до 01.06.2024 (включно) з визначенням застави в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн.

23.05.2024 на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 діб.

Мотивуючи клопотання прокурор зазначає, що строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 спливає 01.06.2024, однак ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу, передбачені п. 1ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Доводить, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду не відпав, вказуючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, на виклики до суду неодноразово не з`являвся, за місцем фактичного проживання не проживає, місце свого знаходження суду не повідомляв, у зв`язку з цим неодноразово піддавався примусовому приводу, офіційно не працює, що свідчить про відсутністиь міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, будучи засудженим до покарання у виді громадських робіт, ухиляється від відбуття такого покарання, усвідомлює можливість засудження до реальної міри покарання.

Вважає, що обрання відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на строк 60 діб з викладених у клопотанні підстав.

Захисник у судовому засіданні заперечив щодо щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи, що клопотання є безпідставиним та належними доказами не підтвердженим.

Вважає, що можливо змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби або на особисте зобов"язання і такий запобіжний захід спроможний запобігти ризику, на який вказує прокурор.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Потерпілі у судове засідання не з`явились. У матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 04.04.2024 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 01.06.2024 (включно) з визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали і продовжують діяти на даному етапі розгляду кримінального правопорушення.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років;

- наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України: переховування обвинуваченого від суду, який усвідомлюючи тяжкість покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення може перереховуватись від суду про що, зокрема, свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_5 до суду з листопада 2023 року жодного разу не з`явився, причини неявки суду не повідомляв. Неодноразово судом піддавався примусовому приводу, але у судове засідання не доставлений у зв`язку з відсутністю за місцем проживання, не працює, родини не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання;

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Належних гарантій, які б переважали б за наявними ризиками суду не надано.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду на час розгляду клопотання також не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 01.06.2024, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до цієї дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 може запобігти ризикам, передбаченим п.1 ч.1ст.177 КПК України.

Доказів на підтвердження відсутності існування вищезазначених ризиків стороною захисту не надано.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведених ризиків, суд уважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим, зокрема, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Водночас відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч.4 цієї статті.

Тому суд уважає за необхідне визначити розмір застави, відповідно до норм ст. 182 КПК України у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

На думку суду, на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт або особисте зобов"язання, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався ОСОБА_5 не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, визначених п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а інші більш м`які запобіжні заходи на переконання суду не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено та відповідно не надано відповідних доказів на підтвердження цього.

Крім цього суд заувжує, що обвинуваченй не повідомляв суд про зміну місця проживання. При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_5 було відомо про розгляд справи у суді, однак останній свідомо ухилявся від покладеного на нього обов`язку явки у судові засідання та повідомлення про зміну місця проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

2. Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали, тобто до 23.07.2024 (включно).

3. Визначити заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 грн, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду або прокурора, за кожною вимогою;

2) не відлучатися з місця проживання: АДРЕСА_1 або за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 без дозволу суду або прокурора;

3) повідомляти суд чи прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після його отримання та перевірки має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

4. У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

5. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)" для відома та виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_6