Справа № 466/2934/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/406/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2024 року про застосування до останнього заходу стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою подання начальника установи-начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» ОСОБА_9 про переведення до приміщення камерного типу строком на 3 місяці засудженого ОСОБА_6 задоволено.

Застосовано до засудженого ОСОБА_6 захід стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 3 місяці та допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2024 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що оскаржене рішення є занадто суворим та безпідставним. Вважає, що адміністрація Личаківської виправної колонії №30 матеріалами справи не довела підставність подання. Він та його захисник просили у суду менш суворе покарання, однак це не було взято до уваги.

Засуджений звертає увагу, що він є хворою людиною, адже хворіє на «ВІЛ» та «Гепатит С». З урахуванням умов утримання та терміну покарання - три місяці, таке для нього є занадто суворим.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення апеляційних вимог заперечила, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України установлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п. 13-2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Частиною 1 ст. 132 КВК України визначено, що за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може застосовуватись такий захід стягнення як переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КВК України, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Відповідно до ч. 9 ст. цієї статті стягнення у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) накладається в разі безуспішного застосування інших заходів впливу.

На переконання колегії суддів, вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Так, з огляду на ч. 3 ст. 107, ч. 4 ст. 107 КВК України та розділу ІІ «Основні права та обов`язки засуджених в установах виконання покарань» Наказу № 2823/5 від 28 серпня 2018 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», в яких зазначені покладені на засуджених обов`язки та встановлені заборони, засуджені, окрім іншого, зобов`язані: дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Згідно з доданою до подання характеристикою, ОСОБА_6 неодноразово засуджений, востаннє - 23 червня 2022 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, початок строку перебування під вартою - 1 грудня 2021 року, кінець строку - 1 березня 2026 року. Під час перебування в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» з 3 грудня 2021 року ОСОБА_6 допустив шість порушень режиму утримання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності; адміністрацією установи не заохочувався. У Державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений прибув 14 вересня 2022 року, по прибутті працевлаштований не був. За час відбування покарання в установі допустив одинадцять порушень режиму відбування покарання, за що притягався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі й неодноразово поміщався до дисциплінарного ізолятора. Допущені порушення виражалися у систематичному недотриманні правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Адміністрацією установи не заохочувався

Крім цього, ОСОБА_6 перебуває на профілактичному обліку установи як схильний до вживання та розповсюдження наркотичних засобів, психотропних речовин та як порушник встановленого режиму відбування покарання.

Як слідує з матеріалів справи, застосовані до ОСОБА_6 заходи виховного та дисциплінарного впливу станом на зараз виявились безуспішними. Засуджений на шлях виправлення не стає та свідомо повторно допускає порушення встановленого порядку відбування покарання.

Дослідивши вказані обставини та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про застосування до засудженого ОСОБА_6 стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на три місяці, оскільки кількість порушень, допущених засудженим під час відбування покарання свідчить про їх систематичність, а виключно негативна характеристика по місцю відбування покарання свідчить про те, що він у вчиненому не розкаявся, на шлях виправлення не став і до цього не прагне, а отже у начальника установи виконання покарань були передбачені ч. 9 ст. 134 КВК України підстави для звернення до суду із поданням про тимчасове переведення засудженого до приміщення камерного типу.

Покликання апелянта на незадовільний стан здоров`я та, зокрема, наявність у нього ряду захворювань, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім цього, стан здоров`я засудженого не належить до обставин, які, згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КВК України, враховуються при визначенні заходів стягнення.

Незгода засудженого з накладеним на нього стягненням та його тривалістю не може бути підставою для скасування законного та належно вмотивованого рішення суду першої інстанції.

За таких підстав апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2024 року, якою задоволено подання начальника установи-начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» ОСОБА_9 та застосовано до засудженого ОСОБА_6 захід стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу установи строком на 3 місяці, - залишити без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4