Справа № 569/6500/23
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання про відвід судді

09 травня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000196 про обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження № 0000196 про обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

09 травня 2024року захисником обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_4 було подано клопотання про відвід судді ОСОБА_6 . В обґрунтування свого клопотання вказує, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження прокурором в якості письмових доказів було долучено низку письмових доказів. В процесі їх дослідження стороною захисту було подано п`ять клопотань про визнання доказів недопустимими та неналежними. Вказані клопотання були подані в межах норм статті 89 КПК України. У всіх клопотання захисник просила суд визнати вищевказані докази неприпустимими при прийнятті процесуального рішення у кримінальному провадженні. Однак, суддею ОСОБА_6 08 травня 2024 року було постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про визнання доказів недопустимими. Вказані обставини, на її думку, викликають сумнів у неупередженості судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_6 при розгляді даного кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 своє клопотання підтримала, з підстав, викладених у ньому та просила суд його задоволити.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданнізаперечила проти задоволення клопотання захисника обвинуваченої про відвід судді ОСОБА_6 , вважає, що дане клопотання є безпідставним та необґрунтованим.

Суддя ОСОБА_6 при розгляді заяви про відвід присутнім не був та свої пояснення не надавав.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зазначені доводи клопотання та причини для відводу судді ОСОБА_6 , суд не вбачає підстав для його задоволення, так як останній не вмотивований, безпідставний, необґрунтований, відсутні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід, а згідно з ч. 2 цієї ж статті за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

В силу ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні викладені у ст. 75 КПК України і їх перелік є вичерпним.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини у відповідній частині передбачає: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Аналізуючи доводи, на які посилається захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , як на підставу для відводу судді ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що вони є необґрунтованими та такими, що фактично зводяться до незгоди сторони провадження з процесуальним рішенням судді, та можуть свідчити про зловживання правом на відвід із метою затягування розгляду провадження.

Суд наголошує на тому, що об`єктивна неупередженість перебуває поза межами особистої поведінки судді та означає відсутність підтверджених фактів, що можуть спричинити сумнів у неупередженості судді. Прояв внутрішнього переконання при розгляді інших питань, що передують відводу судді, не можуть вважатися упередженістю в цілях такого відводу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Також, варто зауважити, що прийняття суддею процесуальних рішень по даному кримінальному провадженню не може розцінюватися як обставини, що створюють сумніви з приводу неупередженості судді, оскільки оцінка таким рішенням та діям повинна надаватися судом вищої інстанції.

Необґрунтовані задоволення відводів чи самовідводів у кримінальному провадженні є неприпустимим, оскільки може свідчити про ухилення від розгляду справи, що є порушенням правил суддівської етики, а також підриває авторитет суду та судової влади в цілому. Крім того, необґрунтовані заяви про відвід судді можуть розцінюватися як тиск на суд і зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження (ч. 4 ст. 81 КПК України).

Проаналізувавши зміст клопотання захисника обвинуваченоїта оцінивши його за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що викладені нею обставини будь-якими належними, допустимими та об`єктивними доказами не підтверджені, є надуманими та не узгоджуються із вимогами ст. 75 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 .

Відповідно ст.ст. 81, 82 КПК України, питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою судді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82, 369-372 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000196 про обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області ОСОБА_1