Єдиний унікальний номер №445/2582/21
Провадження №1-кп/943/31/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

за участю захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Буську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 21.09.2021 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Золочів Львівської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Буського районного суду Львівської області від 17.07.2019 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :

11 вересня 2021 року, близько 14 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів та корисливою метою, знаходячись поблизу приміщення магазину, що в АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Denix 26 Comrade DD», вартістю 3700,52 грн., належний ОСОБА_6 , після чого розпорядився даним велосипедом, продавши його.

Крім цього, 12 жовтня 2021 року, близько 12 години, ОСОБА_4 , повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів та корисливою метою, знаходячись поблизу приміщення магазину, що в АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Limit 2800», вартістю 800 гривень, що знаходився по АДРЕСА_3 , належний ОСОБА_7 . В подальшому, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим майном, ОСОБА_4 з місця події зник.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, тобто скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України.

Крім того, 12 жовтня 2021 року, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів та з корисливою метою, зайшов на територію господарства ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_4 , де взяв дерев`яну драбину та переніс її на територію свого господарства, після чого приставив її до вікна горища будинку АДРЕСА_5 , та через нього проник на горище будинку ОСОБА_8 та в подальшому через люк проник в середину даного житлового будинку. Продовжуючи свій злочинний умисел, зайшов в кухню та одну із житлових кімнат, звідки таємно викрав переносну газову плиту марки Pelgrim PK454WITA1E/P01 (серійний номер НОМЕР_1 ) вартістю 1450 гривень, тепловентилятор Astor FH-1606 вартістю 240 гривень, електричний конвектор «Neoclima Comforte 2.0 ЄВНА-2,0/230С2 (сш)» вартістю 700 гривень, належні ОСОБА_9 , а всього викрав майна на загальну суму 2390 гривень. Після чого ОСОБА_4 виніс дані речі з будинку ОСОБА_8 та заніс їх до помешкання де проживає, звідки їх було вилучено працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши розуміння ним пред`явленого обвинувачення та не оспорив наведених в обвинувальному акті фактичних обставин правопорушень, пояснивши, що у 2018 році він вперше проник на горище житлового будинку ОСОБА_9 , яке є спільним із його житловим будинком, звідки спершу забрав свої речі, а потім викрав належний потерпілому металобрухт. Після чого ОСОБА_9 подав на ОСОБА_4 заяву в поліцію та забрав його велосипед «Геркулес» у рахунок відшкодування збитків за металобрухт. У 2021 році в обвинуваченого сталося загострення психічної хвороби на грунті вживання алкогольних напоїв, внаслідок чого він повторив свої дії, викравши речі в ОСОБА_9 та два велосипеди за вказаних в обвинувальному акті фактичних обставин, впізнаючи в них свій власний велосипед, який у нього раніше забрав ОСОБА_9 , продав і не повернув ні грошей від його продажу, ні велосипеда. Фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті, обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює та має намір відшкодувати потерпілим завдані вказаними правопорушеннями збитки. У вчиненому він щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати, оскільки все це вчинив у стані психічного розладу.

Ураховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, ним, як і іншими учасниками судового провадження (потерпілими) не оспорюються обставини, викладені в обвинувальному акті та судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його в такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю. Відтак, суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вищевказаними своїми діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно. Крім того, дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки вищевказаними своїми діями він також скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та поєднаного з проникненням у житло.

Згідно статті 12 КК України вчинені ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжкими злочинами, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до частини п`ятої статті 12 КК України, є тяжким злочином.

Частиною другою статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно приписів ст. 66 КК України, є: його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, наявність психічного розладу, внаслідок чого обвинувачений є обмежено осудною особою. Натомість, передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Виходячи із принципу індивідуалізації покарання, судом ураховується, що ОСОБА_4 за місцем свого проживання характеризується посередньо, на обліках у лікаря-нарколога він не перебуває, має непогашену судимість за вчинення злочинів проти власності, утриманців не має.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (двох нетяжких злочинів і одного тяжкого злочину), особу винного, який не працює, утриманців не має, посередньо характеризується за місцем свого проживання, наявність трьох обставин, що пом`якшують його покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність майнових претензій зі сторони потерпілих, а відтак приходить до переконання про обрання обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкцій інкримінованих йому злочинів, які на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим слід остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше засуджений вироком Буського районного суду Львівської області від 17.07.2019 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців, яке він не відбув, будучи звільненим від відбування покарання за вказаним вироком з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Проте, вказаних обов`язків за вироком Буського районного суду Львівської області від 17.07.2019 року ОСОБА_4 не виконав, скоївши інкриміновані йому злочини за ч. 2 і ч. 3 ст. 185 КК України під час вищевказаного трирічного іспитового строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відтак, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вищевказаним вироком Буського районного суду Львівської області від 17.07.2019 року та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що, на думку суду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України буде справедливим і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також його соціальної реабілітації.

Крім того, згідно довідки №651 від 23.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в лікаря-психіатра КНП "Золочівська ЦРЛ", а відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №157 від 09.11.2021 року на даний час ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, виявляє біполярний афективний розлад, стан гіпоманії, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, але також виявляв біполярний афективний розлад, стан гіпоманії. Наявні у ОСОБА_4 порушення в емоційно-вольовій сфері, мисленні мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, передбачення наслідків своїх діянь, здатність регулювати свого поведінку. Тому в період інкримінованих йому дій він не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.

Ураховуючи вищевказаний висновок, суд вважає, що наявний у ОСОБА_4 на час скоєння психічний розлад, обмежував, але не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто ОСОБА_4 відповідно до ст. 20 КК України є обмежено осудним.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України, абзацу другого ч. 4 ст. 374 КПК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

За таких обставин, суд вважає доцільним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів (проведення судових експертиз) у даному кримінальному провадженні на загальну суму 8237,76 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави, що відповідає приписам ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Золочівського районного суду Львівської області від 24.09.2021 року та від 20.10.2021 року на речові докази в даному кримінальному провадженні слід скасувати, що відповідає положенню ч. 4 ст. 174 КПК України, у зв`язку з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає, що ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання, який необхідно обчислювати з моменту його взяття під варту, тобто із 09 квітня 2024 року.

Також суд вважає, що обраний у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою, який згідно ухвали Буського районного суду Львівської області від 09 квітня 2024 року продовжено строком на 60 днів (до 07.06.2024), слід залишити без зміни до набрання цим вироком законної сили.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 368, 373, 374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, а саме:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати ОСОБА_4 невідбуту частину покарання за попереднім вироком Буського районного суду Львівської області від 17 липня 2019 року та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у строк покарання, який обчислювати з моменту його взяття під варту, тобто із 09 квітня 2024 року.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на медичну службу кримінально-виконавчої установи, в якій засуджений відбуватиме покарання.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання його під вартою, - залишити без змін до набрання цим вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 8237,76 грн. (вісім тисяч двісті тридцять сім гривень 76 копійок) витрат на залучення експертів.

Речові докази:

- велосипед марки «Denix 26 Comrade DD», належний ОСОБА_6 , який передано на зберігання відповідальній особі за зберігання речових доказів Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, - повернути потерпілій ОСОБА_6 ;

- велосипед марки «Limit 2800», належний ОСОБА_7 , який передано на зберігання відповідальній особі за зберігання речових доказів Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, - повернути потерпілому ОСОБА_7 ;

- переносну газову плиту марки Pelgrim PK454WITA1E/P01 (серійний номер НОМЕР_1 ), тепловентилятор Astor FH-1606, електричний конвектор «Neoclima Comforte 2.0 ЄВНА-2,0/230С2 (сш)», належні ОСОБА_9 , які передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Золочівського РВП ГУНП у Львівській області, - повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Арешти, накладені ухвалами слідчих суддів Золочівського районного суду Львівської області від 24.09.2021 року, від 20.10.2021 року, скасувати.

Копію цього вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1