Дата документу 16.05.2024Справа № 645/5385/17
Провадження № 1-кп/554/553/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» травня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0003004 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)09.06.2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

2)22.05.2020 року Київським районним судом м. Харкова з ч.2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, звільнений 30.04.2021 року по відбуттю строку покарання;

3)16.06.2023 року Жовтневим районним судом м. Харкова зач.4 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2017 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , знаходився на вулиці біля будинку АДРЕСА_2 , де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_5 , яка в цей момент дістала з своєї сумки ключі від домофону та намагалася зайти в під?їзд №1 зазначеного будинку. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме жіночої сумки з особистими речами, що належать ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, відкрито для потерпілої та сторонніх осіб, підійшов ззаду до потерпілої та шляхом ривку, вирвав з руки потерпілої належну їй сумку, вартість якої, згідно судово-товарознавчої експертизи №55 від 20.11.2017 складає 1200 гривень. В сумці знаходилося належне ОСОБА_5 майно, яке матеріальної цінності для потерпілої не складає, а саме: дві банківські картки «Райффайзен банку», банківська картка «ОТП банку», пігулки «Диокор» в пластинах в кількості 4 штук та ключі.

Так, ОСОБА_3 виконав всі дії які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак покинути місце вчинення злочину та розпорядитися викраденим майном не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений перехожими.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті повністю підтвердив, кваліфікацію кримінального правопорушення не оспорює. Суду пояснив, що 03 листопад 2017 року, близько 23 години, в АДРЕСА_2 , побачив незнайому жінку, яка шукала ключі в сумці, щоб зайти до під`їзду, та вирішив її пограбувати. Підбіг, вихопив сумку, намагався втекти, але його зупинили перехожі, які бачили, що він вчинив, та викликали поліцію. В скоєному щиро розкаюється, зробив відповідні висновки та пообіцяв, що більше таке не повториться. Просить суворо його не карати та обмежитись покаранням, яке призначено вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2023 року.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, від неї в матеріалах кримінального провадження мається заява про розгляд кримінального провадження без її участі.

У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою провину, щиросердно розкаявся у скоєному, не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, правильно розуміє зміст обставин кримінального провадження, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а тому, суд у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, обмежився тільки допитом обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів, що характеризують обвинуваченого. Інші докази по справі не досліджувались.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 провину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиросердно розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

На обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, вчинив вказане кримінальне правопорушення, в період іспитового строку, будучи засудженим вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2017 року за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, що свідчить про те, що обвинувачений висновків не зробив, продовжив вчиняти нові кримінальні правопорушення та займатись злочинною діяльністю, в подальшому, засуджувався 22.05.2020 року Київським районним судом м. Харкова з ч.2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, звільнений 30.04.2021 року по відбуттю строку покарання, а в теперішній час відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2023 року.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) ( 2341-14 ) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов?язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м?які види покарання.

Крім того, суд враховує висновок ОП ККС ВС, якого той дійшов у постанові по справі № 390/235/19 (провадження № 51-2177км20) від 08.02.2021 року, відповідно до якого ч. 1 ст. 70 КК передбачає, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Відповідно до вимог ч.4 цієї статті за правилами, передбаченими в частинах першій - третій, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК.

На підставі вищевикладеного, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, його обставини та наслідки, особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також, враховує той факт, що особі повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання, у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, спочатку призначивши покарання за правилами, передбаченими ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покарання призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2023 року та зарахувавши повністю відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2020 року, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України, а потім остаточне покарання визначити за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2017 року.

За глибоким переконанням суду саме така міра покарання буде законною, обґрунтованою, справедливою, відповідати не тільки тяжкості й характеру вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого та меті покарання.

Крім того, на досудовому розслідування ОСОБА_3 по вказаному кримінальному провадженню ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.11.2017 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із одночасним визначенням розміру застави в сумі 32 000 грн.

Після сплати застоводавцем ОСОБА_6 18.01.2018 року суми застави в розмірі 32 000 грн. за ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.11.2027 року ОСОБА_3 був звільнений з-під варти.

Таким чином, на сьогодні відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по вказаному кримінальному провадженню діє запобіжний захід у виді застави.

Згідно з ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків (ч.3 ст. 182 КПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 182 КПК України, з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до вимог п.п. 8, 11 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року №15, передбачений порядок їх повернення, а також звернення в дохід держави.

В матеріалах кримінального провадження мається розписка ОСОБА_3 від 18.01.2018 року, відповідно до якої останньому роз?яснено обов?язки, визначені ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.11.2017 року, а саме: не відлучатись із м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою. Також роз?яснено наслідки невиконання обов`язків, в тому числі звернення застави в дохід держави.

Також мається розписка застоводавця ОСОБА_6 від 18.01.2018 року, відповідно до якої останній, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, роз?яснено у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом. Також роз?яснено наслідки невиконання обов`язків, в тому числі звернення застави в дохід держави.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово не з?являвся в судові засідання, у зв?язку із чим ухвалами Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.05.2020 року, від 24.11.2021 року, від 10.12.2021 було постановлено про доставку його в судові засідання приводом. В подальшому було встановлено, що ОСОБА_3 22.05.2020 року був засуджений Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, звільнився з ДУ «Диканівська виправна колонія №12 Харківської області, у зв?язку з відбуттям строку покарання, з 27.03.2023 року перебував в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за підозрою у вчиненні іншого кримінального правопорушення. 16.06.2023 року був засуджений Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України вироком до 5 років 1 місяці позбавлення волі. В судові засідання до Октябрського районного суду м. Полтави обвинувачений також тривалий час не з?являвся. Крім того, відносно останнього на розгляді в Личаківському районному суді м. Львова здійснюється розгляд кримінального провадження за ч.4 ст. 185 КК України.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 , в порушення покладених на нього судом обов`язків, ухилявся від явки до суду, через що розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався та судом вживались заходи щодо встановлення його місцезнаходження, змінив місце свого фактичного проживання та вчинив кримінальне правопорушення на території іншої області Львівської.

Вказане свідчить про те, що застоводавець фактично не виконав свої обов?язки по забезпеченню належної поведінки обвинуваченого, не цікавився чи з?являвся він до суду, чи не залишив своє місце проживання.

З наведеного вище вбачається, що ОСОБА_3 фактично порушив покладені на нього обов?язки щодо явки до суду та необхідності повідомлення про зміну свого місця проживання, а застоводавцем не було забезпечено належної повідки обвинуваченого, що як наслідок, призвело до порушення ним покладених обов?язків.

З таких обставин, внесена застава за обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає зверненню в дохід держави та не може бути повернути застоводавцю ОСОБА_6 .

Цивільні позови по кримінальному провадженню не заявлялись.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2023 року, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 /п?яти/ років 1 /одного/ місяці позбавлення волі, зарахувавши у вказаний строк повністю відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2020 року у виді 3 місяців арешту, за правилами ст. 72 КК України.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2017 року та остаточно до відбування призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 /п?яти/ років 2 /двох/ місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вказаним вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_3 повністю зарахувати строк досудового тримання під вартою (попереднього ув?язнення) по вказаному кримінальному провадження з 28.11.2017 року по 18.01.2018 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 року), з розрахунку: одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

В строк відбування покарання за вказаним вироком ОСОБА_3 зарахувати відбуте частково покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2023 року, а саме строк з 27.03.2023 року по день набрання вказаним вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Заставу у розмірі 32 000 гривень, яка внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області 18.01.2018 року (отримувач коштів ТУ ДСА України в Харківській області, код отримувача за ), згідно виписки з рахунку 6674 від 18.01.2018 року застоводавцем ОСОБА_6 , з призначенням платежу: «Оплата за звільнення з-під варти під заставу ОСОБА_3 , згідно ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.11.2017 року (по справі №645/5324/170), відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили, звернути в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з моменту його проголошення.

Обмеження щодо оскарження вироку, визначені в ч.3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Октябрського районного суду

м. Полтави: ОСОБА_1