Справа № 760/8343/24
Провадження № 1-кп/760/2746/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 м.Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва за адресою м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25 в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000168 від 28.03.2022, яке надійшло до суду разом із обвинувальним актом, затвердженим 28.03.2024 прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , та у підготовчому судовому засіданні сторони звернулись до суду із клопотаннями затвердити Угоду про визнання винуватості, укладену 17.06.2024 р. між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лисичанськ Луганської області, громадянки України, яка зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Історія кримінального провадження.

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений 28.03.2024 прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000168 від 28.03.2022, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

11.04.2024 на підставі ухвали суду по справі призначено підготовче судове засідання на 17.06.2024 р.

До початку проведення підготовчого судового засідання прокурор, обвинувачена, її захисник та представник потерпілого звернулись до суду із клопотаннями про затвердження Угоди про визнання винуватості, укладеної 17.06.2024 р. між прокурором та обвинуваченою, яку передали суду для вирішення кримінального провадження на підставі Угоди про визнання винуватості.

Суд відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України невідкладно зупинив проведення процесуальних дій і перейшов до розгляду угоди.

1. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Відповідно до обвинувального акту та Угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що у порушення вимог ст. ст. 19, 41, 68, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у вересні 2023 року, точного часу та місця органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 виник умисел на привласнення грошових коштів військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 на свою користь, без наміру їх подальшого повернення власнику.

На виконання свого злочинного умислу, діючи з корисливим мотивом та метою привласнити чуже майно, 07.09.2023, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 під час перебування у своєму службовому кабінеті, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , в бухгалтерській програмі ВБП МІА умисно внесла недостовірну інформацію до Відомості № 246 від 07.09.2023 щодо нарахування надлишкової додаткової винагороди старшому солдату ОСОБА_8 в розмірі 60 000,00 грн. (котрий наказом командира частини від 18.09.2023 № 263 дск (по стройовій частині) звільнений і його не було включено до жодного з наказів щодо виплати додаткової винагороди).

Надалі, продовжуючи реалізацію свого умислу на нарахування коштів по Відомості № 246 на свій особистий рахунок, ОСОБА_4 в системі АТ КБ «ІНФОРМАЦІЯ_4» умисно замінила реквізити ОСОБА_8 на власні П.І.Б. та РНОКПП НОМЕР_2 , внаслідок чого після затвердження цих відомостей електронно-цифровими підписами командира військової частини та начальника фінансового відділення (головного бухгалтера), які не були обізнані про протиправні дії ОСОБА_4 , грошові кошти у сумі 60 000,00 грн. 08.09.2023 зараховані на банківський рахунок ОСОБА_4 .

Надалі діючи умисно, з метою приховання своєї злочинної діяльності, після перевірки правильності зшиття справи фінансового відділення (меморіальний ордер №5) начальником фінансового відділення, ОСОБА_4 замінила фінансову відомість № 246 від 07.09.2023, на ту, до якої нею внесені недостовірні відомості щодо нарахування додаткової винагороди у розмірі 60 000, 00 грн. ОСОБА_8 .

Надалі, продовжуючи свій умисел на заволодінням грошовими коштами військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, у жовтні 2023 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 в системі АТ КБ «ІНФОРМАЦІЯ_4» умисно замінила реквізити невстановлених досудовим розслідуванням осіб на власні П.І.Б та РНОКПП НОМЕР_2 , внаслідок чого після затвердження цих відомостей електронно-цифровими підписами командира частини та начальника фінансового відділення (головного бухгалтера), які не були обізнані про протиправні дії ОСОБА_4 , були здійснені зарахування грошових коштів військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 на банківський рахунок останньої, а саме 11.10.2023 в сумі 59 825, 00 грн, 24.10.2023 ув сумі 35 123,15 грн. та 26.10.2023 в сумі 66 725, 81 грн., на загальну суму 161 673, 96 грн.

Далі діючи умисно, з метою приховання своєї злочинної діяльності, ОСОБА_4 замінила в справі фінансового відділення (меморіальний ордер №5) фінансову відомість № 314 від 25.10.2023, на ту, до якої нею внесені недостовірні відомості щодо нараховані військовослужбовцю служби за контрактом солдату ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 161 673,96 грн., який 05.09.2023 переведений до військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 № НОМЕР_4 дск від 05.09.2023).

Крім того, у грудні 2023 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, продовжуючи свій умисел на заволодінням грошовими коштами військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4 під час перебування у своєму службовому кабінеті, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , в бухгалтерській програмі ВБП МІА умисно внесла до Відомості № 394 від 07.12.2023 інформацію щодо нарахування матеріальної допомоги сержанту ОСОБА_12 (звільненому наказом командира військової частини від 08.12.2023 № 346 дск по стройовій частині) в сумі 21 909,85 грн. та солдату ОСОБА_13 (переведеному до військової частини НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 наказом командира військової частини від 04.12.2023 № 342 дск по стройовій частині) в сумі 20 507,70 грн. (загальна сума коштів - 42 417, 55 грн.), хоча ці військовослужбовці не були зазначені в протоколах засідань комісії по виплаті матеріальної допомоги за грудень 2023 року.

У продовження свого злочинного умислу ОСОБА_4 20.12.2023 та 23.12.2023 в системі АТ КБ «ІНФОРМАЦІЯ_4» умисно замінила реквізити ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на власні П.І.Б. та РНОКПП НОМЕР_2 для зарахування додаткових винагород, нарахованих у відповідності до Відомості №394 від 07.12.2023 вказаним військовослужбовцям, внаслідок чого після затвердження цих відомостей електронно-цифровими підписами командира військової частини та начальника фінансового відділення (головного бухгалтера), які не були обізнані про протиправні дії ОСОБА_4 , грошові кошти у загальній сумі 42 417, 54 грн. були зараховані на банківський рахунок останньої.

Надалі діючи умисно, з метою приховання своєї злочинної діяльності, ОСОБА_4 підшила не підписану Відомість № 394 від 07.12.2023 до справи фінансового відділення (меморіальний ордер № 5).

Тобто, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 в умовах воєнного стану привласнила грошові кошти військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, які перебували у її віданні, у загальній сумі 264 091, 50 грн., якими у подальшому розпорядилась на власний розсуд.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 191 КК України, а саме, як привласнення чужого майна, яке перебувало в її віданні, вчинене в умовах воєнного стану.

3. Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

3.1. 17.06.2024 між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , у присутності її захисника адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК.

Представник потерпілого в судовому засіданні зазначив, що проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечує, та надає свою згоду на її укладення.

3.2. В угоді зазначено формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які наведено вище.

3.3. Які істотні для даного кримінального провадження обставини, що враховані прокурором при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості, зазначені:

1) ступінь та характер сприяння обвинуваченої у розслідуванні кримінального провадження щодо неї, а саме активне сприяння обвинуваченою ОСОБА_4 розкриттю кримінального правопорушення, що виразилось у повідомленні нею про всі обставини вчинення нею кримінального правопорушення, що свідчить про щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Таким чином, ОСОБА_4 активно сприяла встановленню обставин кримінального правопорушення щодо себе.

2) характер і тяжкість обвинувачення.

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень.

Обвинувачена ОСОБА_4 щиро розкаюється у скоєному, критично оцінює свою злочинну поведінку, у тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.

3.4. Сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог

ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 та ч. 3 ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Сторонам відомо і зрозуміло, що обмеженнями у відповідності до ч. 4 ст. 394 КПК України є право оскарження вироку суду першої інстанції на підставі даної угоди між прокурором та обвинуваченою про визнання винуватості:

- обвинуваченою, її захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Сторонам відомо і зрозуміло, що обмеженнями у відповідності до ч. 3 ст. 424 КПК України є право оскарження в касаційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги:

- засудженою, її захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженої на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення засудженій наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

3.5. Обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє зміст положення

ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме, 1) що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, а вона має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

3.6. Обвинуваченій ОСОБА_4 відомо і зрозуміло, що у відповідності до вимог ст. 476 КПК України за наслідком невиконання даної угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку.

3.7. Обвинуваченій ОСОБА_4 відомо і зрозуміло, що умисне невиконання даної угоди про визнання винуватості є підставою для її притягнення до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.

3.8. Обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відсутні.

При цьому, встановлено обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

3.9. Узгоджене покарання:

Враховуючи особу обвинуваченої ОСОБА_4 , відсутність судимостей, те що вона на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, а також те, що остання добровільно відшкодувала завданий збиток, сторони узгодили призначити ОСОБА_4 необхідне та достатнє для її виправлення покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

3.10. Цивільний позов не заявлявся.

3.11. Сторони угоди про визнання винуватості підтверджують, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

3.12. Угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченою ОСОБА_4 укладається відповідно до вимог ч. 2, п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України щодо тяжкого злочину, внаслідок яких шкода завдана державним інтересам. Представник потерпілого - військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

4. Позиції учасників судового провадження щодо поданої угоди.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити. Прокурор зазначила, що угода відповідає вимогам чинного законодавства, укладена добровільно, норми кримінального процесуального закону дозволяють укласти угоду про визнання винуватості у даному провадженні. Існують достатні фактичні підстави для визнання ОСОБА_4 винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, що підтверджується сукупністю зібраних у ході досудового розслідування доказів. Умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін кримінального провадження та/або інших осіб. Обвинуваченою вже відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням шкоду.

Представник потерпілого ОСОБА_6 висловив згоду на затвердження укладеної угоди та зазначив, що обвинуваченою в повному обсязі відшкодовано заподіяну нею майнову шкоду.

Обвинувачена ОСОБА_4 просила затвердити укладену угоду про визнання винуватості, запевнивши суд, що укладення угоди є добровільним, що вона цілком розуміє та усвідомлює: 1) що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, що він має право мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК; 3) характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 показала, що вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення при тих обставинах, як це викладено в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості. Підтвердила, що, працюючи провідним бухгалтером рахункової групи фінансового відділення, восени та взимку 2023 року умисно замінила банківські реквізити на власні, внаслідок чого після затвердження цих відомостей електронно-цифровими підписами командира частини та начальника фінансового відділення (головного бухгалтера), були здійснені зарахування грошових коштів військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 на банківський рахунок останньої, та незаконно привласнила грошові кошти військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, які перебували у її віданні, у загальній сумі 264 091, 50 грн., якими у подальшому розпорядилась на власний розсуд.

Свою вину визнала повністю, у скоєному розкаялась та добровільно відшкодувала завдану її діями шкоду, перерахувавши на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5, які перебували у її віданні, у загальній сумі 264 091, 50 грн.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 просила затвердити укладену угоду, повідомивши, що її умови відповідають вимогам законодавства, а її укладення є добровільним.

5. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Відповідно до ч. 7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1)умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2)умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3)умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним;

5)очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6)відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи зазначені вимоги закону, суд повинен ретельно перевірити, з`ясувати та дійти переконання про відсутність факторів, які б унеможливлювали (перешкоджали) затвердженню угоди про визнання винуватості.

5.1. Щодо відповідності змісту угоди про визнання винуватості вимогам ст. 472 КПК України.

Згідно зі ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченою, відповідає наведеним вище вимогам закону і містить усі необхідні відомості та реквізити.

5.2. Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону, а також правильності правової кваліфікації діяння та можливості укладення стосовно інкримінованого кримінального правопорушення угоди про визнання винуватості.

Приписами ч. 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні в тому числі щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадів надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, яке ч. 5 ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину.

При цьому, виходячи зі змісту сформульованого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, неправомірними діями обвинуваченої спричинено тяжкі наслідки виключно охоронюваним законом інтересам військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5. Зазначену юридичну особу залучено до участі у справі в якості потерпілого.

Заподіяна обвинуваченою ОСОБА_4 сума збитку у розмірі 264 091, 50 грн. була відшкодована обвинуваченої відповідно до банківської квитанції від 01.03.2024.

За встановлених органом досудового розслідування та викладених в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало в її віданні, вчинене в умовах воєнного стану.

З огляду на наведене, суд не вбачає передбачених ч. 4 ст. 469 КПК перешкод для затвердження укладеної угоди про визнання винуватості.

5.3. Щодо відповідності угоди інтересам суспільства.

Наявність суспільного інтересу в угоді, збалансованого між державними і особистими інтересами, полягає в досягненні, перш за все, завдань кримінального судочинства, які полягають в захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також у забезпечені швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Загалом своєчасне розкриття кримінальних правопорушень, призначення справедливого покарання винній особі, відшкодування матеріальних збитків в узгодженому розмірі є свідченням наявності суспільного інтересу.

Суд констатує, що в даному випадку присутній інтерес для суспільства в затвердженні угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, який полягає у своєчасному розкритті злочину та відшкодування завданої шкоди.

Затвердження угоди у даному провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи, досягнення цілей та завдань кримінального провадження при мінімальних затратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури та судові органи, зокрема суди апеляційної та касаційної інстанцій.

Окрім того, суд погоджується з тим, що ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 має превентивне щодо запобігання вчинення ними нових злочинів.

Отже, суд вважає, що укладена угода відповідає та узгоджується з інтересами суспільства.

5.4. Умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Судом встановлено, що при укладенні даної угоди брав участь захисник, як цього вимагають приписи п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України, і що її умови не є невиправдано обтяжливими для будь?якої із сторін.

Фактично це було підтверджено кожною стороною безпосередньо у судовому засіданні.

5.5. Укладення угоди є добровільним актом її учасників.

У судовому засіданні обвинувачена, її захисник підтвердили добровільність укладення угоди, спільну узгодженість усіх викладених у ній умов та відсутність процесуального примусу зі сторони обвинувачення. Захист стверджував, що насильства, примусу чи погроз до обвинуваченої ніхто не застосовував, будь-яких обіцянок чи пропозицій, окрім тих, що узгоджені сторонами в угоді, їм ніхто не надавав.

Прокурор також підтвердив добровільність укладення угоди.

Заслухавши думки сторін, показання обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та умови угоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, як і сумнівів у добровільності такого процесуального волевиявлення сторін.

5.6. Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Угодою про визнання винуватості узгоджено покарання, обвинувачена зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, додаткових обов`язків не передбачено, а завдану злочином шкоду обвинуваченою відшкодовано добровільно.

Тому відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені п. 5 ч. 7 ст. 474 КПК.

5.7. Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, суд встановив наявність обґрунтованих підстав вважати ОСОБА_4 винною у вчиненні злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті.

6. Висновок суду щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, представника потерпілого, обвинуваченої та її захисника, судом встановлено, що укладена у даному кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність, а також інтересам суспільства. Судом не встановлено підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 .

7. Узгоджене сторонами покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує узгоджену сторонами міру покарання.

Зазначена норма кореспондує з ч. 5 ст. 65 КК України, відповідно до якої у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами.

Зі змісту угоди про визнання винуватості слідує, що сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання у межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 191 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 2 (два) роки та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

На переконання суду, домовленості сторін угоди щодо узгодженого покарання не виходять за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, а погоджений захід примусу має конкретний вираз.

Зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні вказаного покарання сторонами враховано і дотримано:

1) положення п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України, а саме, сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, та при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України;

2) положення п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, а саме, сторони врахували характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, до яких віднесено щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку в повному обсязі;

3) відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Суд погоджується, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає характеру, тяжкості вчиненого діяння та особі винної.

При призначенні покарання враховано особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні двох дітей ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посередню характеристику за місцем роботи, обвинувачена не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

8. Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

9. Запобіжний захід судом не обирається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 370, 374, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000168 від 28.03.2022, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, укладену 17.06.2024 р. між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями підлягає реальному виконанню та виконується самостійно.

Строк відбування покарань у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Копію вироку у день проголошення вручити присутнім у судовому засіданні обвинуваченій та прокурору, а також не пізніше наступного дня надсилати іншим учасника судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК.

Апеляційна скарга на вироку подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Солом`янський районний суд міста Києва.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно із статтею 476 КПК у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор чи потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цих кримінальних правопорушень.

Суддя ОСОБА_1