ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1617/24 Справа № 196/95/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , а також прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000173, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середній Майдан Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, який не працює, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України і призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі, та звільнено від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України строком на один рік шість місяців, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 625,96 гривень, моральну шкоду в сумі 25 000 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 7 172,00 гривень, а всього 32 797, 69 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

За цим вироком ОСОБА_6 визнаний винними у тому, що 27 грудня 2021 року близько 18-25 год. обвинувачений ОСОБА_6 пішки прибув до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де зустрів потерпілого ОСОБА_10 , між якими на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт.

В ході конфлікту ОСОБА_6 , діючи не обережно, не передбачаючи настання середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому, хоча міг і повинен був їх передбачити, наніс останньому один удар лівою рукою в область правої сторони обличчя, від якого ОСОБА_10 втратив рівновагу та з висоти власного зросту впав на лівий бік, на шлакоблочний поріг, вдарившись об нього грудною кліткою, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, переломів 7-8 ребер зліва, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, так як викликали тривалий розлад здоров`я, на термін більш як 21 день.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_6 та у задоволенні цивільного позову відмовити повністю.

В обґрунтування вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 , маючи намір забрати свою шлангу, яку він надав в користування потерпілому, прийшов до місця мешкання останнього, де на нього напала собака потерпілого, від якої він почав відбиватись. В той же час до ОСОБА_6 підбіг потерпілий та намагався його повалити. Тобто, агресія надходила від потерпілого. Після цього, потерпілий, який був в стані алкогольного сп`яніння, впав на цеглу і отримав тілесні ушкодження.

Також захисник вказує, що в позові адвокат посилається на інформацію, яка не було встановлена судом, зокрема, алкогольне сп`яніння обвинуваченого, нанесення тілесних ушкоджень свідку ОСОБА_11 . Зазначає також, що не підтверджено доказами використання адвокатом власного автотранспорту.

Вказує на відмінності вартості послуг адвоката, а також на відсутність акту наданих послуг, підписаний між потерпілим та його адвокатом.

Крім того захисник зазначає, що протоколи проведених слідчих експериментів є неналежними доказами, оскільки оформлені з численними порушеннями, оскільки друкувались не в момент проведення слідчої дії, а в кабінеті слідчого, за відсутності учасників процесу.

Також вказує, що згідно відеозапису до протоколу слідчого експерименту, слідча показує потерпілому правильні відповіді. При цьому, в деяких протоколах вказано, що експеримент відбувається з манекеном, коли насправді присутній статист. Вказує, що понятими виступає родичка потерпілого, яка проживає разом з ним

- прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі. В іншій частині вирок суду просить залишити без змін.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ст. 75 КК України, належним чином таке своє рішення не мотивував, а лише обмежився формальним перерахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого. Також вказує, що суд не врахував, що ОСОБА_6 вчинив злочин просити особи похилого віку, вину не визнав, щиро не розкаявся, збитки потерпілому не відшкодував.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою, а наведені в ній факти не відповідають обставинам справи та суперечать один одному.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років обмеження волі.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, проти апеляції прокурора заперечували, думку прокурора та потерпілого, які просили задовольнити апеляцію прокурора та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме необережного нанесення середньої тяжкості тілесного ушкодження.

При цьому, захисник фактично не заперечує отримання потерпілим тілесного ушкодження, однак зазначає, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий, який в результаті штовханини з обвинуваченим ОСОБА_6 самостійно впав на цеглу і отримав тілесні ушкодження.

Так, за наданими безпосередньо у суді першої інстанції показами потерпілого ОСОБА_10 , останній повідомив, що ОСОБА_6 прийшов до території його домоволодіння та почав бити його собаку. Він зробив зауваження ОСОБА_6 , після чого обвинувачений наніс йому удар лівою рукою в праву щелепу, внаслідок чого він упав на шлакоблочний поріг лівою частиною тулуба та отримав тілесні ушкодження у виді травм грудної клітки, переломів 7-8 ребер зліва.

Згідно наданих в суду першої інстанції показів свідка ОСОБА_11 , вона бачила, що ОСОБА_6 наніс удар її чоловіку рукою в обличчя, внаслідок чого останній упав на шлакоблок.

Підстави для недовіри або сумнівів щодо особи потерпілого та свідка, а також правдивості та об`єктивності свідчень цих осіб, відсутні, останні були попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги, ознайомлені з правами, визначеними ст. 63 Конституції України, а їхні пояснення є послідовними та логічними, доповнюють один одного, та узгоджуються між собою та іншими дослідженими письмовими доказами по справі, що підтверджують вину ОСОБА_6 саме у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 128 КК України, зокрема: протоколом проведення слідчого експерименту від 29 грудня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , в ході якого останній на манекені людини показав та відтворив події зокрема те, що коли ОСОБА_6 почав його бити собаку, він зробив зауваження, але останній наніс йому один удар кулаком лівою рукою в область правої щоки, в результаті чого він впав лівим боком грудної клітини на поріг з шлакоблоку, а також вдарився потилицею об поріг.

Також, відповідно дослідженого судом протоколу проведення слідчого експерименту від 29 грудня 2021 року за участю свідка ОСОБА_11 , остання показала на манекені людини, як ОСОБА_6 підійшов до її чоловіка та наніс йому удар кулаком лівої руки в область правої щоки, від чого її чоловік впав лівим боком грудної клітки на поріг з шлакоблоку, який знаходиться біля вхідних дверей до будинку.

Покази вказаних осіб під час слідчих експериментів за їх участю в повній мірі узгоджується з показаннями, наданими ними під час безпосереднього допиту в судовому засіданні. Показання потерпілого та свідка є логічними, послідовними, в повній мірі узгоджуються між собою та не мають відмінностей щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Судом першої інстанції також було досліджено висновки судово-медичної експертизи № 242 від 28 грудня 2021 року, № 244 від 30 грудня 2021 року та № 246 від 30 грудня 2021 року, відповідно до яких, у потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, які могли бути спричинені при ударах по голові і послідуючого падіння з висоти власного росту і ударі лівою половиною грудної клітки об шлакоблок і потилицею об ґрунт.

На підтвердження даних висновків судом першої інстанції також було безпосередньо допитано експерта ОСОБА_12 , який повністю підтвердив перелічені вище висновки та додав, що при проведенні експертиз були дані протоколів слідчих експериментів, також ним було здійснено огляд потерпілого. Також експерт повідомив, що він приймав участь при проведенні слідчих експериментів за участю потерпілого, обвинуваченого та свідка, в ході проведення яких, зауважень від учасників слідчих дій не надходило.

Таким чином, місцевим судом вмотивовано встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами у їх сукупності, що обвинувачений ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар лівою рукою в область правої сторони обличчя, від якого останній втратив рівновагу та з висоти власного зросту впав на лівий бік на шлакоблочний поріг грудною кліткою, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.

При цьому не є слушними зауваження захисника в тій частині, що перебування потерпілого ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння має причинно-наслідковий зв`язок з отриманням ним травми внаслідок падіння, з посиланням на висновок експерта № 244 від 30 грудня 2021 року, оскільки встановлення стану сп`яніння потерпілого не було предметом дослідження даного висновку.

Крім того, факт нанесення удару потерпілому ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_6 також підтверджується й іншими доказами, зокрема висновками експертиз, відповідно до яких, тілесні ушкодження потерпілого могли бути спричинені при ударі кулаками по голові і послідуючого падіння з висоти власного росту і ударі грудною кліткою і потилицею об ґрунт поверхню падіння.

Що стосується посилання захисника на те, що в деяких протоколах слідчого експерименту вказано, що експеримент відбувається з манекеном, коли насправді присутній статист, а також на те, що протокол цих експериментів мають , то слід зазначити, що всі слідчі експерименти, зокрема, окремо за участю потерпілого, обвинуваченого та свідка, були проведені за участі судового експерта ОСОБА_12 а також понятих, від яких зауважень щодо правильності проведення даної слідчої дії не надходило.

При цьому, наявність орфографічних описок при заповненні протоколів слідчих експериментів, які по суті не змінюють змісту цих протоколів та викладених в них фактичних обставин, не можуть слугувати підставою для визнання їх недопустимими.

Крім того, стаття 104 КПК України не містить застережень щодо заповнення протоколу проведення слідчої дії друкарським способом, без необхідності посилання технічні засоби, на яких був цей друк виконаний.

Що стосується зауважень захисника в тій частині, що понятою виступає родичка потерпілого, яка проживає разом з ним, то даній обставині була надана належна оцінка судом першої інстанції, який зазначив, що в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_13 є невісткою потерпілого ОСОБА_10 тобто вона не є родичем самого потерпілого, не входить до кола осіб, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, та особою, яка має заінтересованість у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, відсутні підстави ставити під сумнів законність проведення слідчих дій у даному кримінальному провадженні з мотивів, які наводить захисник.

За наведеного, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність через застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме, необґрунтованого застосування до призначеного покарання ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, що є занадто м`яким та недостатнім для його виправлення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду у зв`язку з наступним.

За змістом ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тобто, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який вперше скоїв кримінальне правопорушення, являється учасником бойових дій, задовільно характеризується за місцем проживання, враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, необережну форму вини, а також те, що тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент їх заподіяння не встановлено, а тому суд дійшов виваженого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства та вмотивовано прийняв рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, що в повній мірі відповідає вимогам ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання є таким, що відповідає особі винного, та яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року). У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

З урахуванням наведеного вище, покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції, відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, як на це вказує прокурор, не вбачається.

Щодо посилання захисника на відмінності вартості послуг адвоката, а також на відсутність акту наданих послуг, підписаного між потерпілим та його адвокатом, з посиланням на необґрунтованість цивільного позову, виходжу з наступного.

Перевіряючи оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого матеріальної та моральної шкоди в розмірах, визначених вироком, є законним та достатньо обґрунтованим, оскільки при вирішенні цивільних позовів, суд визначив про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілого, врахувавши принцип розумності та справедливості, характер вчиненого діяння, характер та глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які поніс потерпілий, а також обсяг підтверджених витрат на придбання медичних препаратів і медикаментів на лікування потерпілого.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються в тому числі із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

Судом першої інстанції, під час ухвалення вироку вказані обставини були враховані та на користь потерпілого були стягнуті витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого, у розмірі 7 172 гривень, оскільки ці витрати підтверджені документально.

В той же час, судом було відмовлено у задоволенні позову щодо стягнення витрат на пальне на суму 715 гривень за необґрунтованістю.

Таким чином, суд першої інстанції справедливо, об`єктивно вирішив цивільний позов потерпілого, відповідно до вимог зазначених норм закону, у зв`язку з чим доводи сторони захисту з цього питання є безпідставними.

З огляду на разом вище наведене, апеляційні скарги захисника та прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000173, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4