ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19.02.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бояни Новоселицького району, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, не судимого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , гр. України, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новселицького районного суду Чернівецької області від 19.02.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 роки обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_6 витрати за проведення експертизи 13592 грн. 16 коп. в дохід держави.

Згідно вироку суду, 08.10.2022 року, приблизно о 08 год. 45 хв. водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «Toyota-Avensis», номерний знак НОМЕР_2 рухався в світлу пору доби, по автодорозі Н-03 сполученням «Житомир-Чернівці», поза межами населеного пункту, зі сторони м. Хотин в напрямку м. Чернівці.

Проїжджаючи 342 км вказаної автодороги, водій ОСОБА_6 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не переконавшись, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, почав здійснювати обгін на ділянці дороги з наявною дорожньою розміткою 1.1 ПДР, з наявним заокругленням вправо із обмеженою оглядовістю, спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «VOLVO-FH» реєстраційний номер НОМЕР_3 із напівпричепом марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія Берегового

ЄУНСС 720/45/23 НП 11кп/822/170/24 головуючий у 1 інстанції

ОСОБА_9 , який рухався попереду у попутному напрямку. Водій ОСОБА_6 , перебуваючи на зустрічній смузі руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався в межах своєї смуги руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «ВАЗ - 21099», номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_10 , 1968 року народження, спричинено смерть, яка настала від травматичного шоку, який розвинувся внаслідок ускладнення політравми: численних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог осьової суцільної лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки та п. 14.2 (в), 14.6 (г) ПДР, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п. 1.5, 2.3 (б), які лише сприяли порушенню встановлених «Правилами дорожнього руху», які вимагають від водія:

- п. 14.2 Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

- п. 14.6. Обгін заборонено:

г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості;

- дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2+1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15;

- п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

На цей вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи свою вину у вчиненому злочині, просив змінити оскаржуваний вирок в частині призначення покарання і призначити йому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції цієї норми і на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки і покласти на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що судом першої інстанції не враховано, він в повному обсязі визнав свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину, не враховано його стан здоров`я, що він скоїв один необережний тяжкий злочин, активно сприяв розкриттю злочину, намагався всіма способами добровільно відшкодувати завдану шкоду, по місцю проживання характеризується позитивно, є військовослужбовцем, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, згідно висновку органу пробації має низький рівень впливу історії правопорушення на протиправну поведінку та вчинення повторного кримінального правопорушення. Зазначав, що з перших днів війни він став на захист Батьківщини. Вказував, що в день дорожньо-транспортної пригоди він їхав до психіатричної лікарні на обстеження до лікаря після отримання поранення та контузії на війні. Під час керування транспортним засобом йому стало погано, на якусь мить втратив свідомість і не пам`ятає як виїхав на зустрічну смугу руху. Ще зазначав, що його прийомний син в даний час знаходиться в полоні, захищаючи Азовсталь. Зазначав, що покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Вважає, що призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України буде відповідати загальним засадам призначення покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, прокурора ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_8 , які просили відмовити в задоволенні скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється вина обвинуваченого, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів, керуючись ч.1 ст.404 КПК України, не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, що наведені у вироку суду, повністю підтверджується дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка і ніким не оспорюється.

Щодо вимог про зміну вироку суду в частині призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтовані.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, врахувавши тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного а також обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та його особу, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України та призначив ОСОБА_6 більш м`яке покарання, яке не передбачено в санкції ч.2 ст. 286 КК України та нижче від найнижчої межі, встановленої цією нормою, а саме у виді 2 роки обмеження волі.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Оскільки сам обвинувачений та його захисник не вправі ставити питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційні вимоги ОСОБА_6 в частині призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України суперечать змісту ч.1 ст.421 КПК України та не можуть бути задоволені.

Що стосується вимог обвинуваченого при звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до необережних тяжких злочинів, настання непоправних тяжких наслідків у виді смерті водія ОСОБА_10 , а також те, що вчинення злочину стало в результаті вчинення обвинуваченим грубих порушень Правил дорожнього руху України у виді порушення та невиконання вимог осьової суцільної лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки та вимог п.14.2 (в), 14.6 (г) ПДР України, а також те, що дорожньо-транспортну пригоду обвинувачений здійснив на зустрічній для нього смузі руху, а також урахувавши думку потерпілої, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню таких правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням в даному випадку не буде сприяти виправленню останнього, а також запобіганню вчинення таких кримінальних правопорушень, як самим засудженим так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, перебуваючи в зоні бойових дій, отримав тяжкі поранення, визнав себе винним повністю за пред`явленим обвинуваченням.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнав щире каяття, яке характеризується тим, що ОСОБА_6 щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин та засуджує свою поведінку, активно сприяв в розкритті злочину, а саме дав правдиві покази щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, вживав заходи щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної поведінки потерпілим, його участь в бойових діях проти російської агресії.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі і ті, на які вказував апелянт в своїй скарзі.

Судом також було враховано і висновок комісійної експертизи від 28.11.2022 р. № 112, з якого вбачається, що в наданих комісії експертів медичних документах та матеріалах кримінального провадження комісією експертів не встановлено будь-якої інформації як щодо діагностування, так і лікування ОСОБА_6 з приводу епізодів дезорієнтації у просторі та часі (т.3 а.с.11-21).

З висновку судово-психіатричної експертизи від 18.10.2022 року №616 вбачається, що наявний у ОСОБА_6 психічний розлад у формі специфічного невротичного розладу у вигляді загикування не припускає тимчасову втрату свідомості, втрату орієнтації в часі і просторі, втрату критики про оточуючі події (т.3 а.с.4-7).

Вказані висновки спростовують твердження апелянта про тимчасову втрату ним свідомості безпосередньо перед настанням дорожньо-транспортної пригоди внаслідок хворобливого стану.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував всі пом`якшуючі покарання обставини та обставини про особу, в тому числі і ті, на які вказував апелянт в своїй скарзі.

Оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити, а вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 19.02.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя