Провадження по справі №1-кс/522/1523/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

15 квітня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 надійшла заява про відвід судді ОСОБА_5 .

Суддею ОСОБА_3 заявлено самовідвід з розгляду вказаної заяви, з огляду на наступне.

Згідно заяви про самовідвід встановлено, що суддя ОСОБА_3 вже розглядала заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 , за результатами якої 08.12.2023 року Приморським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_4 про відвід судді.

11.01.2024 року ОСОБА_4 звернувся до Вищої Ради Правосуддя зі скаргою відносно судді ОСОБА_3 (відповідно до відкритих відомостей реєстру автоматизованого розподілу матеріалів ВРП, єдиний унікальний номер справи № К-227/1/7-24).

На думку судді це є беззаперечною підставою, яка унеможливлює її участь у розгляді заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 .

Окрім цього, 29.03.2024 року та 05.04.2024 року, 15.04.2024 ОСОБА_4 звернувся із заявою про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 , мотивуючи свою позицію тим, що згідно Указу Президента України № 449/2017 Приморський районний суд м. Одеси ліквідовано, засновано Другий окружний суд м. Одеси, а тому суддя ОСОБА_1 не може розглядати будь-які справи. Також суд призначає судові засідання на час, який не зручний для обвинуваченого ОСОБА_4

Позиція учасників судового розгляду.

Судовий розгляд проведено за відсутністю ОСОБА_4 , який в судове засідання не з`явився, неодноразово будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки ОСОБА_4 суд не повідомив. Кожного разу, коли призначались судові засідання, ОСОБА_4 з`являвся до суду, подавав письмові заяви через канцелярію Приморського районного суду м. Одеси, проте в судові засідання до зали судових засідань не з`являвся, посилаючись, в тому числі, і на те, що він не був повідомлений належним чином про час та дату судових засідань.

Суддя ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву про розгляд заяви про самовідвід без її участі.

Частиною четвертою статті 107 КПК України визначено, що у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Мотиви суду.

Встановлено, що відвід судді заявляється у тому числі і з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.75 КПК України, тобто за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Вирішуючи питання відводу судді, який розглядає питання самовідводу судді, виходжу з поняття такої процесуальної дії як відвід, який може бути заявлений лише тому судді, який бере участь у кримінальному провадженні (ч.1 ст.75 КПК України). У випадку заявлення відводу судді, такий відвід розглядає інший суддя цього суду (ч.1,2 ст.81 КПК України).

Отже, заявлення відводу судді, який розглядає заяву про самовідвід судді, а отже не здійснює повноваження судді у даному кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді у провадженні, КПК України не передбачає. Заявлення такому судді відводів можна розцінювати як зловживання правом на відвід з метою затягування провадження.

Незгода із рішеннями судді може бути оскарженою або до апеляційної інстанції, або ж під час підготовчого провадження у суді.

Відповідно до ч.4 ст.81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суддя має право залишити таку заяву без розгляду.

Таким чином, суддя, який розглядає питання про відвід іншого слідчого судді, при заявленні йому відводу, повинен залишати таку заяву без розгляду, у зв`язку з чим залишаю без розгляду заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 .

Розглянувши заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід, приходжу до наступного висновку.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ст. 75 КПК України, законом передбачено вичерпний перелік обставин, які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так статтею 75 КПК України, визначено, що слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.

Особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести обставини, які викликають в неї сумнів в неупередженості судді, який розглядає справу по суті. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Аналогічні обставини суд перевіряє і під час розгляду заяви про самовідвід судді.

Згідно заяви про самовідвід, встановлено, що суддя ОСОБА_3 вже розглядала заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 , за резудьтатами якої 08.12.2023 року Приморським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_4 .

11.01.2024 року ОСОБА_4 звернувся до Вищої Ради Правосуддя зі скаргою відносно судді ОСОБА_3 (відповідно до відкритих відомостей реєстру автоматизованого розподілу матеріалів ВРП, єдиний унікальний номер справи № К-227/1/7-24).

Разом із тим, відповідно до Реєстру автоматизованого розподілу матеріалів Вищої ради правосуддя, що є у вільному доступі, 11.04.2024 року ОСОБА_4 до ВРП подано скаргу на суддю Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 , вказану скаргу розподілено між членами ВРП для розгляду. Рішення по даній скарзі не прийнято.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Таким чином, об`єктивність розгляду справи, а отже вирішення її на основі суворого додержання законності забезпечується її розглядом суддею, щодо якого відсутні сумніви, в тому числі у стороннього спостерігача, в його неупередженості та безсторонності.

Відповідно до пункту 67 рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко та Мартиненко проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 «Салов проти України» (заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

ЄСПЛ у своїх рішеннях констатує, що «… сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, виникають побоювання стосовно упередженості суду, що грунтується на певних обставинах» (рішення ЄСПЛ від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії», заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до пунктів 2 та 3 Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя, прийнятої на Першій світовій конференції по незалежності правосуддя 1983 року, судді, як особи, є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин. У процесі прийняття рішень, судді є незалежними від своїх колег по суду та вищих посадових осіб. Жодна ієрархічна структура суддівства і жодна різниця у ранзі чи класі суддів ніяким чином не можуть ставати на перешкоді праву судді на вільне винесення вироку.

Пункт 8 цієї декларації зобов`язує суддів завжди діяти таким чином, щоб зберігати гідність своєї посаді і безсторонність та незалежність судової системи.

Відповідно до пункту 6 Основних принципів щодо незалежності правосуддя, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, принцип незалежності судових органів дає судовим органам право і вимагає від них забезпечення справедливого ведення судового розгляду і дотримання прав сторін.

Згідно із статтею 1 Загальної (Універсальної) хартії судді, ухваленої 17 листопада 1999 року Центральною Радою Міжнародної Асоціації Суддів в Тайпеї (Тайвань), судді в своїй роботі повинні забезпечувати права кожного на чесний та справедливий розгляд справи в судді. Вони повинні підтримувати право осіб, що хочуть встановити свої цивільні права та обов`язки чи в разі висунення проти них будь-якого кримінального звинувачення, на чесне та відкрите слухання, яке має відбутися в розумний строк та повинно проводитися незалежним та неупередженим судом. Незалежність судді є важливого умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Вона є неподільною.

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, зобов`язує суддю заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Разом із тим, суд зазначає, що рішенням Ради суддів України № 13 від 01.03.2019 року, вказаний підхід було змінено. Рада суддів України пояснила, що «подання учасником судового провадження скарги на дії судді до ВРП до закінчення судового розгляду справи може свідчити про вплив на суд, у разі, коли це здійснюється як тиск на суддю з метою, зокрема, перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення, тощо, що може мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 376 Кримінального кодексу України».

Окрім того, рішенням Ради суддів України від 08.06.2017 року № 34, встановлено, що наявність скарги щодо судді у провадженні ВРП не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

Вища рада правосуддя в своїх рішеннях систематично наголошує на тому, що будь-яка скарга на дії суддів не може розцінюватися як втручання або тиск на суддю, оскільки таке звернення є невід`ємним конституційним правом. Чинним законодавством не передбачено жодних обмежень права будь-якої особи на звернення до ВРП зі скаргою стосовно дисциплінарного проступку судді, в тому числі, і обмежень щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до закінчення судового розгляду справи.

Отже, розглянувши заяву судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 про самовідвід, приходжу до висновку, що заява про самовідвід не підлягає задоволенню, оскільки подання учасником справи скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя не створює конфлікту інтересів, а тому сказані суддею обставини не можуть бути підставою для самовідводу судді.

Керуючись статтями 75, 80, 81, ч. 2 ст. 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 залишити без розгляду з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали суду.

В задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 відмовити, справу повернути судді ОСОБА_3 для розгляду заяви ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 15.04.2024 рок о 16 год. 00 хв. в залі суду № 131.

Суддя ОСОБА_7

15.04.2024