ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/792/24 Справа № 204/2951/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року про відмову у задоволенні скарги про повернення вилученого майна в рамках кримінального провадження №0001376 від 13.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (далі-КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , про повернення вилученого майна в рамках кримінального провадження №0001376.

З цим рішенням не погодився представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвокат ОСОБА_5 та подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та невмотивованістю.

В обгрунтування зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу слідчий суддя не врахував, що вилучене майно належить ОСОБА_6 , якій не було повідомлено про підозру та вона не має ніякого відношення до вищевказаного кримінального провадження. Крім того, до теперішнього часу ані слідчий, ані прокурор, не зверталися у встановлений законодавством строк до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, до теперішнього часу майно не повернуто, у справі відсутні фактичні дані та підстави вважати, що вилучене майно було одержано злочинним шляхом, є предметом злочину, або використовувалося для вчинення злочину. Окрім того, вилучене майно не має значення для кримінального провадження, так як з ним слідчих дій не відбувалося і воно не відноситься до доказів вчинення кримінального правопорушення. Більше того, під час проведення обшуку неодноразово зазначалося, що мобільні телефони, ноутбук та грошові кошти належать саме ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді, задовольнити його клопотання та зобов`язати старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001376 від 13.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК, негайно повернути ОСОБА_6 тимчасово вилучене майно, а саме:

- грошові кошти 17000 гривень купюрами по 1000 гривень, 300 доларів США купюрами по 100 доларів;

-27000 доларів США та 521500 гривень;

-мобільний телефон homi без imei темного кольору;

-мобільний телефон nokia чорного кольору;

-мобільний телефон Huawei guagcomm 3g cama;

-мобільний телефон Samsung sm-AO45F/ds 32;

-мобільний телефон Redmi M200GC3LG imei№1: НОМЕР_1 , imei№2: НОМЕР_2 ;

-мобільний телефон Nokia чорного кольору;

-мобільний телефон Nokia;

-мобільний телефон Redmi блакитного кольору;

-мобільний телефон 1800 imei НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон Samsung sm-AО42F|DS 32 гб;

-ноутбук ASUS X712 F s|n12mn7nocv 15m662297;

-мобільний телефон Nokia X2-02 imei НОМЕР_4 imei НОМЕР_5 ;

-мобільний телефон ergo F185 imei НОМЕР_6 imei НОМЕР_7 ;

-мобільний телефон Samsung (без батареї) imei НОМЕР_8 ;

-мобільний телефон IPhone темно сірого кольору;

-мобільний телефон IPhone чорного кольору модель НОМЕР_9 ;

-мобільний телефон IPhone темно зеленого кольору;

-мобільний телефон Redmi синього кольору з чохлом;

-грошові кошти: 1 купюра номіналом 100 Евро, 1400 доларів США та 93400 гривень;

- грошові кошти в сумі 3 895 000 гривень.

При цьому обґрунтовує своє право на апеляційне оскарження з посиланням на положення ст.ст.7, 16, 100, 167-174, 303-307, 392, 407 КПК.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_7 та третья особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_6 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_5 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який вважав що має право на апеляційне оскарження такого рішення слідчого судді, як відмова у задоволенні скарги про повернення вилученого майна в рамках кримінального провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши підстави для подання апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.309 КПК України (далі-КПК), під час досудового розслідування можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді:

1) відмову у наданні дозволу на затримання;

2) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні;

3) продовження строку тримання під вартою або відмову в його продовженні;

4) застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні;

5) продовження строку домашнього арешту або відмову в його продовженні;

5-1) застосування запобіжного заходу у вигляді застави або про відмову в застосуванні такого заходу;

6) поміщення особи в приймальник-розподільник для дітей або відмову в такому поміщенні;

7) продовження строку тримання особи в приймальнику-розподільнику для дітей або відмову в його продовженні;

8) направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи або відмову у такому направленні;

9) арешт майна або відмову у ньому;

10) тимчасовий доступ до речей і документів, яким дозволено вилучення речей і документів, які посвідчують користування правом на здійснення підприємницької діяльності, або інших, за відсутності яких фізична особа - підприємець чи юридична особа позбавляються можливості здійснювати свою діяльність;

11) відсторонення від посади або відмову у ньому;

11-1) продовження відсторонення від посади;

12) відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування;

13) закриття кримінального провадження на підставі частини дев`ятої статті 284 цього Кодексу.

Під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.

Згідно вимог ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Таким чином за приписами ст.309 КПК законодавець не визначив такий вид рішення слідчого судді, як то відмова у задоволенні скарги про повернення тимчасово вилученого майна, який може бути оскаржений в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Отже суд апеляційної інстанції вважає, що адвокат ОСОБА_5 оскаржує ухвалу слідчого судді, яка не зазначена в наведеному у ч.1 ст.309 КПК переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

З цього питання свою правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2018 року (справа №757/2200/17-к, провадження №51-448км17), в якій зазначив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних Процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.

Зазначеному імперативному принципу відповідає використана у КПК законодавча техніка, зокрема в ч.1 ст.309 КПК, що містить вичерпний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді, та цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 Рішення у справі "Делкур проти Бельгії" ) від 17 січня 1970 року та пункт 65 Рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня 2001 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст. 129 ч. 1 п. 8 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави - учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. З огляду на це Верховна Рада України у ч.1 ст.392 КПК законодавчо визначила межі доступу до правосуддя учасників кримінального провадження під час судового розгляду.

У своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 27 травня 2019 року справа № 766/22242/17, провадження № 51-7276 кмо 18, Об`єднана палата ККС Верховного Суду зазначила, що як неодноразово наголошував Верховний Суд, стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа №646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади».

Таким чином, зі змісту апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 убачається, що ним подана апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (справа № 126/2186/17, провадження № 51-7299км18), згідно яких, якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Цей висновок ґрунтується на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 не може бути предметом розгляду апеляційним судом, а тому апеляційне провадження слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 9, ст.309 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року про відмову у задоволенні скарги про повернення вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0001376 від 13.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК - закрити.

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3