Житомирський апеляційний суд
Справа №278/776/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.191 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, яка наполягає на

реабілітації обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/776/17 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на виправдувальний вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього злочину.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він, виконуючи обов`язки начальника Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, був представником влади, працівником правоохоронного органу, виконував організаційно-розпорядчі функції, тобто був службовою особою.

Відповідно до п. 7 Положення про Андрушівське ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області вказане відділення фінансується ГУНП в Житомирській області за рахунок коштів Державного бюджету України, інших джерел, не заборонених законом, а також забезпечує ефективне цільове їх використання.

Крім того, органами досудового слідства встановлено, що 07.12.2015 наказом т.в.о. начальника ГУНП в Житомирській області №35 матеріально-відповідальною особою за отримання та збереження товарно-матеріальних цінностей в Андрушівському ВП призначено старшого інспектора чергового відділу ОСОБА_10 . Цього ж дня з останнім та ГУНП в Житомирській області, в особі т.в.о. начальника ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 , укладено типовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п.1 вказаного договору ОСОБА_10 займає посаду безпосередньо пов`язану із збереженням, відпуском та списанням товарно-матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей.

За версією обвинувачення, після покладення на ОСОБА_9 обов`язків начальника Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, а саме, з 18.05.2016, у останнього виник умисел на заволодіння пальним ГУНП в Житомирській області, яке виділялось для потреб Андрушівського відділення поліції за рахунок благодійної допомоги ТОВ «Андрушівський маслосирзавод», а також субвенцій Андрушівської міської ради та Андрушівської районної ради та було власністю ГУНП в Житомирській області.

З цією метою ОСОБА_9 вирішив особисто отримати картки на пальне в ГУНП в Житомирській області, у зв`язку з чим 09.06.2016 прибув до службового кабінету інженера відділення забезпечення автотранспортом ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 , який знаходився по АДРЕСА_2 . Під час спілкування з останнім ОСОБА_9 , будучи службовою особою, діючи умисно всупереч інтересам служби, з метою заволодіння пальним (бензином), повідомив ОСОБА_12 про неможливість прибуття для отримання талонів на пальне матеріально-відповідальної особи ОСОБА_10 та отримав від останнього картки на 600 літрів бензину з октановим числом А-92, ринковою вартістю 21,02 грн. за літр на загальну суму 12 612 грн. та на 100 літрів бензину з октановим числом А-95 ринковою вартістю 21,95 грн. за літр на загальну суму 2 195 грн.

У подальшому зазначені картки на пальне матеріально-відповідальній особі та працівникам ОСОБА_13 відділення поліції, закріпленими за автомобілями вказаного підрозділу поліції, не передав. З метою не бути викритим у вчиненні злочину, будучи службовою особою, діючи умисно, дав вказівку спеціалісту відділу інформатизації та аналітичного супроводження бюджетного процесу Управління фінансового забезпечення бухгалтерського обліку ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 скласти відомості про видачу пального від матеріально-відповідальної особи ОСОБА_10 працівникам Андрушівського відділення поліції за якими закріплені автомобілі вказаного підрозділу, які в свою чергу, не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_9 , вважаючи, що видача-отримання бензину відбудеться пізніше.

Отриманими картками на пальне ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд, чим завдав державі в особі ГУНП в Житомирській області, матеріальної шкоди на суму 14 807 грн.

Крім цього, за обвинуваченням у ОСОБА_9 , в період з 09.06.2016 до 11.07.2016, повторно виник умисел на заволодіння пальним ГУНП в Житомирській області, яке виділялось для потреб ОСОБА_13 відділення поліції за рахунок благодійної допомоги ТОВ «Андрушівський маслосирзавод», а також субвенцій Андрушівської міської ради та Андрушівської районної ради та було власністю ГУНП в Житомирській області.

З цією метою ОСОБА_9 вирішив особисто отримати картки на пальне в ГУНП в Житомирській області, у зв`язку з чим 11.07.2016 прибув за вказаною адресою до інженера відділення забезпечення автотранспортом ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 , де аналогічним шляхом повторно заволодів картками на 700 літрів бензину з октановим числом А-92 ринковою вартістю 21,12 грн. за літр, на загальну суму 14 784 грн.

У подальшому, аналогічним шляхом, надавши вказівку ОСОБА_14 скласти відомості про видачу пального від ОСОБА_10 працівникам Андрушівського відділення поліції, заволодів цими картками та розпорядився на власний розсуд, чим завдав державі, в особі ГУНП в Житомирській області, матеріальну шкоду на суму 14 784 грн.

Також за версією обвинувачення, ОСОБА_9 11.08.2016, повторно, за аналогічною схемою заволодів картками на 400 літрів бензину з октановим числом А-92 ринковою вартістю 21,00 грн. за літр на загальну суму 8400 грн. завдавши державі, в особі ГУНП в Житомирській області, матеріальну шкоду на вказану суму.

Отже, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він, як службова особа, повторно заволодів чужим майном, а саме картками на пальне, шляхом зловживання своїм службовим становищем, тобто у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, покарання не призначати у зв`язку із смертю обвинуваченого. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що невірне тлумачення судом першої інстанції обвинувачення інкримінованого органом досудового розслідування ОСОБА_9 , перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показам свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також ОСОБА_23 . Також, судом не взяті до уваги докази сторони обвинувачення, а саме: список транспортних засобів які рахуються за ОСОБА_13 відділенням поліції та копії дорожніх листів ОСОБА_13 відділення поліції за червень-серпень 2016 року, які підтверджують факт використовування транспортними засобами Андрушівського РВ УМВС пального і не містять інформації де саме і на підставі чого здійснювалась заправка цих автомобілів на АЗС, тобто на підставі талонів на пальне, чи записів у відомостях про отримання цього пального, або ж його купівлю за готівку. Поза увагою суду залишився висновок УВБ в Житомирській області ДВБ НП України про результати перевірки неправомірних дій окремих працівників Андрушівського ВП щодо обліку, використання та списання паливно-мастильних матеріалів від 26.09.2016, відповідно до якого у результаті перевірки встановлено, що ОСОБА_9 будучи т.в.о. начальника Адрушівського ВП Бердичівського ВГІ у червні-серпні 2016 року привласнив, видані ГУНП в Житомирській області, талони на бензин у кількості 1800 літрів, та висновок службового розслідування ГУНП в Житомирській області, під час якого виявлено порушення вимог законодавства при здійсненні обліку використання та списання паливно-мастильних матеріалів в Андрушівському відділенні поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області. Позиція суду полягала у тому, що «надані стороною обвинувачення згадані висновки не можуть бути доказами вини ОСОБА_9 у заволодінні талонами на пальне у кількості 1800 літрів, оскільки ці висновки містять передчасні висновки його вини», що суперечать встановленому у ст.17 КПК України принципу презумпції невинуватості особи. Разом з тим, висновок від 26.09.2016 став підставою для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки інформація що містилась у висновку свідчила про вчинення кримінального правопорушення. У ході розслідування перед ГУНП в Житомирській області ініційовано проведення повторного службового розслідування та відповідно до висновку від 01.11.2016 факти привласнення паливних талонів знайшли своє підтвердження. Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Наведені порушення кримінального процесуального законодавства є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність прийнятого судом рішення про виправдання ОСОБА_9 а тому вказаний вирок суду першої інстанції не може залишатись в силі та повинен бути скасований.

На апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , адвокатом ОСОБА_7 подані письмові заперечення в яких останній просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, з`ясувавши позицію особи, яка наполягає на реабілітації обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в цьому кримінальному провадженні Житомирський апеляційний суд 26.02.2020 року скасував виправдувальний вирок місцевого суду від 25.10.2019 року щодо ОСОБА_9 і призначив новий розгляд в суді першої інстанції з підстав, передбачених ст.7, ч.6 ст.9, ст.407, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України, зазначивши про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В силу вимог ч.3 ст.62 Конституції України, положень ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

У п.146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України, однією з підстав ухвалення виправдувального вироку є недоведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст.374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів, цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дотримався, і оцінивши наявні докази по справі в їх сукупності, обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_9 у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, суд навів у вироку належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів провадження слідує, що наказом т.в.о. начальника ГУНП в Житомирській області №95 о/с від 18.05.2016 року на ОСОБА_9 тимчасово покладено обов`язки начальника Андрушівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області (а.п.37 т. 3).

Наказом начальника ГУНП в Житомирській області №147 о/с від 05.07.2016 року, на ОСОБА_9 покладено обов`язки начальника Андрушівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області (а.п.36 т. 3).

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України не визнав повністю, заперечив відносно обставин, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що він не привласнював талони на пальне. Приїжджав до начальника відділення забезпечення автотранспорту ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 з метою вирішення питання щодо отримання нових автомобілів для Андрушівського ВП та запчастин для ремонту наявного автотранспорту, а не для отримання талонів на бензин. Однак, під час спілкування із ОСОБА_12 , дізнався, що той раніше видавав талони на бензин безпосередньо попередньому начальнику - ОСОБА_24 , а не матеріально-відповідальній особі Андрушівського ВП ОСОБА_10 , тому він, саме за пропозицією ОСОБА_12 отримав ці талони. Вважає, що прокурором не доведено його вину у заволодінні талонами на пальне АЗС «КЛО» та «ВОГ», оскільки у справі відсутній договір ГУНП в Житомирській області із АЗС «КЛО» та «ВОГ» на постачання паливно-мастильних матеріалів. Окрім того, згідно накладних у червні-липні 2016 року він отримав від ОСОБА_12 на ОСОБА_13 ВП бензин, а не талони, тому для нього не зрозуміло яким чином талони трансформувались у бензин. У матеріалах справи відсутня інформація якими саме талонами на бензин він заволодів та яка, у зв`язку з цим, була нанесена майнова шкода державі, а також чи взагалі така шкода була нанесена ним, так як з накладних на видачу бензину, відомостей на видачу нафтопродуктів та дорожніх листів убачається, що весь бензин, за талонами отриманими від ГУНП, було видано водіям ОСОБА_13 . На думку обвинуваченого, у разі виявлення факту крадіжки, керівництвом ГУНП повинна була бути призначена відповідна інвентаризація, оскільки наявність матеріальної шкоди має бути підтверджена документально. Разом з тим, у матеріалах справи відсутній відповідний акт інвентаризації. Отже прокурором не доведено, що ним спричинено державі будь-яку майнову шкоду. До того ж, він не давав вказівок працівникам Андрушівського ВП про складання ними заяв про благодійні внески у вигляді бензину, а бухгалтеру ОСОБА_14 про складання відомостей про видачу пального від ОСОБА_10 працівникам Андрушівського ВП. Згадані заяви про благодійні внески від водіїв вимагала ОСОБА_14 для того, щоб закрити відомості по фактичній витраті пального. Талони на пальне, що були отримані із ГУНП у червні-серпні 2016 року, він частково видавав працівникам відділення поліції та ОСОБА_10 , а тому вони були використані для забезпечення пальним службових автомобілів. Субвенція, яка була виділена ОСОБА_13 ВП від Андрушівської міськради та райради, у період інкримінованого йому злочину, була використана наперед попереднім начальником відділення ОСОБА_24 та йому не передавалась. Вважає, що свідки оговорюють його тому, що він, як принциповий керівник, надав негативну характеристику деяким працівникам відділення поліції перед атестацією. Також він пояснив, що під час досудового розслідування сплатив 37991 грн. матеріальної шкоди через те, що на нього та його родину здійснювався психологічний тиск у ході досудового розслідування.

Суд першої інстанції, взявши до уваги такі показання обвинуваченого ОСОБА_9 , які на переконання колегії суддів, не спростовані в ході судового розгляду жодними належними та допустимими доказами, які б підтверджували заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, прийшов до обґрунтованого висновку, що з матеріалів справи та пред`явленого обвинувачення не встановленим є з огляду на аналіз яких доказів прокурор прийшов до переконання про умисний характер дій ОСОБА_9 щодо заволодіння картками на пальне в загальній сумі 37 991 грн, а також про наявність у нього при цьому певного корисливого мотиву та мети використання ним зазначеного майна для особистого незаконного збагачення чи з іншою корисливою метою.

Так, відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що об`єктивна сторони злочину, передбаченого ст.191 КК України, має три форми вчинення: привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Специфіка цього складу кримінального правопорушення полягає у тому, що майно, яким винний заволодіває, не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном.

За змістом ст.191 КК у ній встановлена відповідальність тільки за умисне привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, при наявності в діяннях особи тільки прямого умислу, корисливого мотиву та відповідної мети.

Тобто, заволодіваючи чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно (ч.3 ст. 191 КК), особа усвідомлює, що вона обертає на свою користь чи користь інших осіб чуже майно, передбачає спричинення матеріальної шкоди власнику (обумовленої втратою такого майна) та бажає настання цієї шкоди.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками заволодіння майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винуватий.

Вказані висновки корелюються з висновками Верховного Суду, які викладені в постановах від 28.02.2019 року у справі №456/1181/15-к, від 28.01.2021 року у справі №433/383/19, від 24.10.2022 року у справі №576/1469/18, від 5 серпня 2020 р. у справі № 433/383/19.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки, вірно зазначив, що надані стороною обвинувачення докази, всупереч доводам прокурора, не доводять поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_9 прямого умислу на незаконне заволодіння картками або пальним з метою використання ним зазначеного майна для особистого незаконного збагачення чи з іншою корисливою метою та корисливого мотиву на заволодіння картками на пальне чи самим пальним, оскільки матеріали справи не містять будь-яких відомостей про обернення обвинуваченим карток на пальне чи бензину на свою користь або на користь інших осіб.

Більше того, аналізуючи обвинувачення ОСОБА_9 , колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про наявність, поряд з невідповідністю обвинувачення фактичним обставинам події, і внутрішнього протиріччя в частині формулювання обвинувачення ОСОБА_9 .

Так, за версією прокурора ОСОБА_9 мав умисел на заволодіння пальним ГУНП в Житомирській області, проте згідно пред`явленого йому обвинувачення, він заволодів картками на пальне.

При цьому, як правильно встановив суд першої інстанції обвинувачення щодо ОСОБА_9 не містить характерних ознак таких карток на пальне, зокрема їх серію, номер, кількість карток, відомості про фіксовану кількість нафтопродукту певного найменування і марки, а також строк їх дії, як підтвердження чинності цих карток на пальне для їх використання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що картки на пальне в ОСОБА_13 відділенні поліції взагалі жодним чином не обліковувалися, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, висновком експерта №54 від 25.01.2017 року.

Так, відповідно до вказаного висновку експерта, експертом ОСОБА_25 не встановлено яким чином обліковувалось пальне з октановим числом А-92 та А-95 з ГУНП в Житомирській області до Андрушівського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області в червні, липні та серпні 2016 року (а.п.153-179 т. 3).

Колегія суддів також зауважує, що злочин, передбачений ч.3 ст. 191 КК України, який інкримінований ОСОБА_9 є злочином з матеріальним складом, для об`єктивної сторони якого необхідна наявність не лише діяння винної особи, а й суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання шкоди.

Як доречно звернув увагу суд першої інстанції, згідно наданих прокурором накладних №253 від 09.06.2016 року, №289 від 11.07.2016 року та №328 від 11.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_9 в ГУНП в Житомирській області отримував саме бензин, а не картки на пальне, заволодіння якими йому інкримінується.

Суд першої інстанції в цій частині обґрунтовано врахував, що наданий прокурором як доказ на підтвердження вини ОСОБА_9 висновок експерта №1585 від 27.01.2017 року встановлює, що станом на 09.06.2019 року ринкова вартість бензину з октановим числом А-92 могла становити 21.02 грн., а з октановим числом А-95 - 21,95 грн. Станом на 11.07.2016 ринкова вартість бензину з октановим числом А-92 могла становити 21.12 грн., а з октановим числом А-95 - 22,05 грн. Станом на 11.08.2016 ринкова вартість бензину з октановим числом А-92 могла становити 21.00 грн., а з октановим числом А-95 - 21,95 грн. (а.п.149-151 т. 3).

Колегія суддів зауважує, що вказаним висновком експерта встановлено лише можливу ринкову вартість бензину на території України, а не вартість цього бензину чи карток на пальне, яка має визначатися за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, що відповідає положенням п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009, зі змісту якого вбачається, що розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення злочину, передбаченого ст.191 КК України, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

При цьому, врахувавши, що ОСОБА_9 інкримінують заволодіння саме талонами на пальне, а не самим пальним, а також відсутність в матеріалах провадження будь-яких доказів про вартість карток на пальне, незаконне заволодінням якими інкримінується обвинуваченому, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, шо вказаний висновок експерта будь-яким чином не доводить факту спричинення державі майнової шкоди, розмір якої інкримінується ОСОБА_9 , та яка, цілком логічно, має бути рівною вартості нестачі пального, з чим повністю погоджується колегія суддів.

Стороною обвинувачення помилково було ототожнене поняття вартості бензину з вартістю талонів на пальне. В поданій апеляційній скарзі, прокурором жодним чином не спростована позиція сторони захисту та висновки суду, що у разі не використання талонів на пальне до спливу строку їх дії, пальне має залишатися на балансі ГУНП, а відтак буде відсутній факт заволодіння ним.

Враховуючи викладене, висунуте проти ОСОБА_9 обвинувачення містить розбіжності щодо предмета злочину та у ньому відсутня вартість майна, тобто талонів на бензин, встановлення стороною обвинувачення якої є обов`язковим згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, що залишилось поза увагою сторони обвинувачення.

Більше того, на переконання колегії суддів, додатковим підтвердженням того, що не було належним чином встановлено майнову шкоду свідчить та обставина, що після виявлення інкримінованого ОСОБА_9 злочину в Андрушівському ВП не була проведена згідно із вимогами чинного законодавства позапланова інвентаризація з метою встановлення нестачі талонів (карток) на пальне, а згідно інвентаризаційного опису, який був складений за підсумком планової інвентаризації у період з 01 по 21 листопада 2016 року, не було виявлено нестач чи надлишків будь-яких товарних цінностей в ГУНП в Житомирській області, структурним підрозділом якого є Андрушівський ВП. Про відсутність надлишків чи нестач в Андрушівському ВП під час наведеної планової інвентаризації також зазначено у листі заступника начальника ГУНП в Житомирській області від 09.06.2017 (а.п.79-83 т. 4, а.п.129 т.5).

Крім того, колегія суддів враховує, що ні картки на пальне, ні саме пальне не були вилучені ані в обвинуваченого, ані в будь-якої іншої особи. А саме майно, заволодіння яким інкримінується ОСОБА_9 , взагалі не було виявлено, стороною обвинувачення не було надано доказів нестачі карток на пальне або самого пального на суму, що ставиться в провину останньому.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що стороною обвинувачення не доведений факт спричинення ОСОБА_9 майнової шкоди державі, а також факт наявності у останнього умислу на заволодіння картками на пальне, шляхом зловживання ним своїм службовим становищем.

Вказані висновки суду підтверджуються також копіями дорожніх листів та відомостей про видачу нафтопродуктів за червень-серпень 2016 року, а також поясненнями свідків про те, що ОСОБА_9 надавав працівникам поліції та ФОП ОСОБА_23 талони на пальне для заправки службових автомобілів.

Жодних спростувань чи обґрунтувань помилковості вищенаведених висновків суду апеляційна скарга прокурора не містить.

За відсутності в матеріалах кримінального провадження доказів обов`язкових кримінально-правових елементів кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України, неприйнятими є посилання прокурора на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , які як стверджує прокурор є одними з основних доказів вини ОСОБА_9 у заволодінні талонами на пальне.

Колегія суддів звертає увагу, що навівши в апеляційній скарзі зміст показань вказаних свідків, який при цьому детально наведено в мотивувальній частині вироку суду, прокурор не вказав, які саме обставини викладені в обвинувальному акті вони підтверджують, і що саме не в повній мірі не взято до уваги судом першої інстанції.

В той же час, проаналізувавши показання свідків, колегія суддів погоджується з їх оцінкою судом першої інстанції та зазначає, що повідомлена даними свідками інформація у будь-якому випадку сама по собі або у сукупності із іншими наданими прокурором доказами, не доводить факту заволодіння талонами на пальне обвинуваченим ОСОБА_9 .

Так, свідок ОСОБА_10 ,Є який займав посаду начальника штабу Андрушівського районного відділення поліції та був матеріально-відповідальною особою на отримання паливно-матеріальних цінностей, у суді першої інстанції серед іншого пояснив, що згідно обов`язків пальне для ОСОБА_13 відділення поліції повинен отримувати він, але фактично отримував його керівник ОСОБА_9 . Зі слів водіїв йому відомо, що ОСОБА_9 безпосередньо видавав їм талони на пальне.

Той факт, що ОСОБА_9 отримував талони на пальне у ОСОБА_12 не заперечувалось і самим обвинуваченим в суді першої інстанції, тому не зрозуміло, що саме не враховано судом першої інстанції з показань повідомлених свідком ОСОБА_12 .

Не може бути і доказом вини ОСОБА_9 і показання свідків ОСОБА_27 про те, що ні Томашов, ні ОСОБА_28 талони на бензин йому не давали, при цьому автомобіль він заправляв на АЗС у с.Волиця по відомості, за свої кошти автомобіль не заправляв, аналогічні показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , та які, крім того, повідомили що були випадки, коли заправляли автомобіль за власні кошти, показання свідка ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , ОСОБА_30 які пояснили, що заправлявся на заправці по талонах Андрушівського маслосирзаводу у с. Волиця та по відомостям, у виключних випадках заправляли автомобіль за власні кошти, показання свідка ОСОБА_31 , який заправляв автомобілі на заправці у с.Волиця по виданих ОСОБА_32 та ОСОБА_33 талонах від ОСОБА_13 маслосирзаводу, враховуючи в тому числі той факт, що свідок ОСОБА_23 , який як фізична особа підприємець, у червні-серпні 2016 року, орендував АЗС у с.Волиця, у суді пояснив, що інколи автомобілі заправляли у борг, який через пару днів погашався, зокрема він телефонував ОСОБА_34 повідомляв, що є борг і той привозив талони на пальне АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також «ВОГ» чи «ОККО».

Не прийнятними є посилання в апеляційній скарзі прокурора на не врахування судом першої інстанції списку транспортних засобів які рахуються за Андрушівським відділенням поліції (а.п.20, 25 т.3) та копії дорожніх листів ОСОБА_13 відділення поліції за червень-серпень 2016 року, (а.п.7-9, 38-40, 154, 157, 159, 161, 184, 187,189, 191, 192, 193, 196, 198, 200, 201 т.2,а.п.188, 194, 197 т.2, а.п. 42-43, 59-61, 94-96, 109-110, 127-129 т.3, а.п. 20, 21, 39, 40, 42, 43, 44, 46, 47, 48, 50, 51, 52, 54, 55, 56, 58, 59, 60, 62 -65 т.4).

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції в повному обсязі були враховані вказані докази, в сукупності, та взаємозв`язку з іншими доказами, в тому числі з копіями відомостей на видачу нафтопродуктів за червень-серпень 2016 року за рахунок субвенцій та благодійного внеску, та дана відповідна правова оцінка, що вказані докази жодним чином не доводять факту заволодіння ОСОБА_9 талонами на пальне, а навпаки, всупереч твердженням прокурора, підтверджують, що службові автомобілі ОСОБА_13 відділення поліції заправлялись пальним, у тому числі за рахунок субвенцій та благодійного внеску. Крім цього, ці документи не містять інформації на підставі чого здійснювалась заправка цих автомобілів на АЗС, тобто на підставі талонів на пальне, чи записів у відомостях про отримання цього пального, або ж його купівлю за готівку чи отримання в натурі тощо.

Посилання прокурора на те, що надходження від ТОВ «Андрушівський маслосирзавод», Андрушівської міської ради, Андрушівської районної ради благодійної допомоги у вигляді пального, надали можливість ОСОБА_9 прикрити свою незаконну діяльність є голослівними та не підтверджені жодними доказами.

Не заслуговують на увагу і доводи прокурора, про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок УВБ в Житомирській області ДВБ НП України про результати перевірки неправомірних дій окремих працівників Андрушівського ВП щодо обліку, використання та списання паливно-мастильних матеріалів від 26.09.2016, відповідно до якого у результаті перевірки встановлено, що ОСОБА_9 будучи т.в.о. начальника Адрушівського ВП Бердичівського ВП у червні-серпні 2016 року привласнив, видані ГУНП в Житомирській області, талони на бензин у кількості 1800 літрів (а.п.2-11 т.3), а також висновок службового розслідування ГУНП в Житомирській області, під час якого виявлено порушення вимог законодавства при здійсненні обліку використання та списання паливно-мастильних матеріалів в Андрушівському відділенні поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області (а.п. 120-130 т.2), оскільки суд першої інстанції обґрунтовано відхилив їх, оскільки ці висновки всупереч встановленому у ст.17 КПК України принципу презумпції невинуватості особи містять передчасні висновки його вини, в той час як останній може бути визнаний винним у вчиненні інкримінованого злочину лише на підставі обвинувального вироку суду, який набрав законної сили.

Крім того, перевірка проводилась працівниками поліції, висновок службової перевірки затверджувався начальником ГУНП в Житомирській області ОСОБА_35 та начальником УВБ в Житомирській області ДВБ НП України ОСОБА_36 , які не є уповноваженими надавати оцінку щодо наявності чи відсутності в діях працівника поліції ОСОБА_9 ознак складу злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Колегія суддів наголошує, що чинним кримінальним процесуальним законом не встановлено будь-якого іншого порядку, ніж визначений у ст. 214 КПК України, що має застосовуватися для розгляду і перевірки заяв про вчинення кримінального правопорушення, де визначено і повноважних суб`єктів для здійснення провадження за такими заявами. Визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, прокурором був складений обвинувальний акт та направлений до суду для розгляду по суті.

Більше того, як доречно звернув увагу суд першої інстанції, що дані висновки складені Управлінням внутрішньої безпеки, працівники якого є ініціаторами кримінального переслідування Томашова, а тому мають очевидну зацікавленість у вирішенні даної справи.

Отже, проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відомості, які містяться в показаннях свідків та в досліджених доказах не підтверджують факту заволодіння картками на пальне саме обвинуваченим ОСОБА_9 .

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і вмотивованість наведених висновків суду першої інстанції, у апеляційній скарзі прокурором не наведено.

Таким чином, незважаючи на закріплений у ст.92 КПК України за слідчим та прокурором обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, на переконання колегії судів, останніми не надано суду належних, допустимих, достовірних та у своїй сукупності достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_37 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, і такий висновок суду першої інстанції достатньо мотивований та ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні і змістовно наведені у вироку.

Відповідно, встановивши відсутність в матеріалах провадження належних, допустимих, достовірних, та у своїй сукупності достатніх доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції та об`єктивно і беззаперечно підтверджували б винуватість у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_9 за ч.3 ст.191 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення та вважає, що суд першої інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, постановленого у цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд не встановив, а тому вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року відносно ОСОБА_9 без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :