Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представників потерпілої : адвоката ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6 , який приймає участь дистанційно, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження № 0000059 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на посаді водія -механіка в ТОВ «ГРАНЗОР», на утриманні має 3 неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , 20 січня 2021 року о 16 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухаючись в порушення п.12.4 ПДР України по проїзній частині вул. Грушевського в м. Коростень в напрямку вул. Селезньова в м. Коростень з перевищенням дозволеної в межах населеного пункту швидкістю 57 км/год, наблизившись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований навпроти будинку № 62, що по вул. Грушевського в м. Коростень, що зазначений в п.1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року -(«пішохідний перехід» - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу, які позначаються дорожніми знаками 5.35.1 , 5.35.2, 5.36.1, 5.36.2, 5.37.1, 5.37.2 ПДР, дорожньою розміткою 1.14.1, 1.14.2, 1.14.3), в порушення вимог пункту 18.1 ПДР України, не зменшив швидкості, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, який перебував на пішохідному переході і для якого може бути створена небезпека, внаслідок чого скоїв наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину вул. Грушевського по пішохідному переході з права на ліво.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, компресійного перелому Th12,L2 тіл хребців І ст., які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.1 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав і показав, що 20.01.2021 року близько 16-20 чи 16-30 години їхав з роботи на власному автомобілі. Під`їжджаючи до перехрестя вулиць В.Стуса та Грушевського помітив групу жінок, з якої відокремилась жінка, яка рухалась в напрямку пішохідного переходу. Він розумів, що якщо ця жінка почне перехід дороги, він не встигне загальмувати. Він подав сигнал, однак жінка на нього не зреагувала, прискоривши хід. Він натиснув на гальма, однак у його авто включилась система АБС і автомобіль продовжив рух, не зупинившись. Він хотів взяти вправо, однак зіткнення все таки відбулось. Потерпіла відлетіла до узбіччя, він вийшов з авто і підійшов до неї. Жінка стояла на колінах, з голови почала капати кров. І вона, і він, перебували у шоці. До жінки підбігли її подруги, одну з яких він попросив викликати швидку, а сам зателефонував у відділ поліції. Приїхала слідча група, яка проводила заміри. Особисто він був залучений слідчою до проведення замірів, щоб все відповідало дійсності. Слідча склала схему. Незважаючи на те, що на місці події приїхала слідча ОСОБА_9 , протокол огляду місця події чомусь склав слідчий ОСОБА_10 , якого не було на місці. Одночасно повідомив, що протокол огляду та схему до нього він підписував на місці події, та не заперечує наявність свого підпису в зазначених документах. Вказав, що рухався зі швидкістю 40-43 км/год від "утосовського" перехрестя на 3 передачі. Покриття було слизьке, рухався по колії. Групу жінок побачив за метрів 20. На голові потерпілої був капюшон, голова опущена, вона його не бачила. Він натиснув на гальма одночасно з подачею сигналу. Однак включилась система АБС, автомобіль продовжив рух. Зупинився він за суцільною розміткою дороги на зустрічній смузі. Не заперечив, що збив потерпілу на пішохідному переході та самостійно змінив напрямок руху, взявши вправо, щоб не заїхати на зупинку де знаходились люди. Також не заперечив, що дійсно бачив, що потерпіла пропустила авто, яке рухалось попереду нього, і потім пішла на перехід. Коли вона вийшла на перехід відстань між ними була 10 метрів. Вину не визнає, оскільки на його думку причиною ДТП стала неуважність потерпілої. В рахунок матеріальної допомоги дав чоловіку потерпілої 2000 гривень. Просив кримінальне провадження закрити оскільки наявні у матеріалах провадження докази зібрано з порушенням, містять багато неточностей і невідповідностей. Зокрема, його транспортний засіб два тижні утримувався на штраф майданчику і експерт мав можливість зробити з нього відповідні заміри, що зроблено не було. У висновку експерт відобразив габарити автомобіля такої марки з інтернету. Огляд місця події проводила слідча ОСОБА_9 , яка чомусь при допиті в судовому засіданні цей факт заперечила. Слідчий ОСОБА_10 на неодноразові виклики до суду не прибув, що могло спростувати його присутність на місці події. Також можна було отримати відеозапис пізніше за часом, який би чітко відобразив хто саме з працівників поліції приїздив на місце події і які дії вчиняв, однак чомусь цього не було зроблено. Слідчий ОСОБА_11 вказав, що відеозапис отримав від потерпілої у неї вдома, хоча остання це заперечила. Цивільний позов потерпілої не визнає оскільки відразу повідомив страхову компанію про страховий випадок, до якої телефонували разом з чоловіком потерпілої, і отримали відповідь про те, що якщо потерпіла звернеться з відповідною заявою, то страхове відшкодування їй буде виплачено. Заявлені позовні вимоги не перевищують страховий ліміт, тому вважає, що в позові до нього має бути відмовлено.

Під час вступної промови та в судових дебатах захисник ОСОБА_8 заявив що досудове розслідування даного кримінального провадження проведено неналежно, з істотним порушенням вимог КПК України, що вказує на неякісну роботу поліції. Так, протокол огляду місця події складався слідчим ОСОБА_10 , який не мав відношення до кримінального провадження, оскільки фактично огляд проводився слідчим ОСОБА_12 , яка входила до складу слідчих, згідно рапорту. При цьому є незрозумілим свідчення слідчої ОСОБА_9 про те, що вона не була на місці події. Відео файл було отримано незаконно, оскільки на його запит було повідомлено, що ні потерпіла, ні слідчий, за вказаним відеозаписом не звертались, тому не відомо його джерело отримання. Слідчий ОСОБА_13 вказав, що отримав цей доказ у потерпілої вдома, в той час, як потерпіла повідомила, що по 20.02.2021 року перебувала на стаціонарному лікуванні. По цьому відеозапису було проведено експертизу, під час проведення якої було взято інші розміри транспортного засобу. Нового експертного дослідження проведено не було. Під час слідчого експерименту потерпілою до протоколу не було внесено результатів замірів, а стоять пробіли. За доктриною "плодів отруйного дерева" просив визнати недопустимими доказами : протокол огляду місця події від 20.01.2021 року, протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.02.2021 року, диск з відео, висновок експертизи КСЕ19/106-21/3327, протокол слідчого експерименту з потерпілою від 26.05.2021 року. Просив закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ст.284 КПК України у зв`язку не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 , можливості отримання яких вичерпані. У задоволенні цивільного позову просив відмовити, оскільки належним відповідачем має бути страховик, зокрема ПрАТ "ВУСО", якою застрахована відповідальність ОСОБА_7 , ліміт якої не перевищує заявлених вимог.

Потерпіла ОСОБА_4 показала, що 20.02.2021 року після 16 години йшла з роботи звичним маршрутом по вул.Грушевського. Хотіла перейти дорогу на зупинку. Підійшовши до пішохідного переходу подивилась наліво, направо. Один автомобіль пропустила, оскільки той був на близькій відстані. Інший автомобіль був далеко, тому вона почала рух, будучи впевненою, що водій зупиниться. Коли вона вже була на зустрічній смузі руху відбувся удар. Як вона бачила, то водій рухався дуже швидко, навіть не намагався гальмувати. Після удару водій кричав, що вона сама винна. Після ДТП її доставили до лікарні, де робили обстеження (6 рентгенів, МРТ, КТ). Водій прибув до лікарні, однак як вона, вважає, лише подивитися в якому вона стані. Дав її чоловіку 2000 гривень, після чого більше не з`являвся. 8 місяців вона перебувала на лікарняному. Вказала, що до аварії вела спортивний спосіб життя, наразі самостійно не може зав`язати шнурки на взутті, відчуває постійний біль в попереку, що вимагає щоденне вжиття знеболюючих препаратів. Її життя тепер поділено до ДТП і після, стало важко жити, а обвинувачений навіть не попросив у неї вибачення, зазначивши, що необхідно бути уважнішою. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Одночасно потерпіла не погодилась з показаннями обвинуваченого. Вказала, що капюшону на голові у неї не було. Вона пропустила автомобіль, який був близько і вийшла на пішохідний перехід, оскільки поблизу не було транспортних засобів. Обвинувачений бачив її і мав пропустити, однак навіть не зменшив швидкість, яка, на її думку, була більше дозволеної. Після зіткнення він їй жодної допомоги не надав, не підійшов, а відразу почав телефонувати своїм знайомим.

Свідок ОСОБА_14 показала, що біля 17 години поверталась з роботи разом з ОСОБА_4 та іншою співробітницею. Біля магазину «Крапка» попрощались з ОСОБА_4 , яка мала намір зайти до магазину «Житомирські ласощі», і направилась до пішохідного переходу. Коли дійшли до порогу магазину «Крапка» почула гучний глухий звук. Повернулась і побачила, що автомобіль синього кольору, марки «Volkswagen», збив ОСОБА_4 , яку від удару підкинуло, після чого вона впала на асфальт. Дана подія відбулась на зустрічній смузі руху. ОСОБА_4 від удару впала на коліна, обличчям до асфальту, шапка її та сумка знаходились біля бордюри, а на голові був капюшон. З голови у неї йшла кров, вони почали надавати їй першу допомогу, просили щоб викликали «швидку», та не давали їй піднятись. Хтось з магазину приніс води, оскільки ОСОБА_4 почала втрачати свідомість. Коли приїхала «швидка» вони разом з ОСОБА_4 поїхали до лікарні, де чекали поки проведуть всі обстеження, за які розраховувались наявними у них коштами, оскільки у ОСОБА_4 потрібної суми не вистачало. Тривалий час з ними ніхто не виходив на зв`язок. Лише в липні місяці її викликав слідчий, який показав відеозапис події, з приводу якої вона дала свідчення. Вказала, що того дня на дорозі був талий сніг. Щодо дій водія автомобіля повідомила, що той вискочив з авто, був переляканий, з місця події не втікав. Перед аварією вона не чула сигнал клаксону.

Свідок ОСОБА_15 показав, що точну дату він вже не пам`ятає, однак по часу десь близько 16 години 40 хвилин він рухався на автомобілі " Volkswagen" в крайній правій полосі в напрямку м.Житомира. Водій ОСОБА_7 рухався попереду в крайній лівій полосі, в метрах 10, на синьому автомобілі "Volkswagen Caddy". Він бачив жінку, яка стояла у капюшоні боком до пішохідного переходу, а потім почала перебігати дорогу по пішохідному переході. Водій синього автомобіля " Volkswagen Caddy" подавав звуковий сигнал, намагався об`їхати зліва, гальмував щоб уникнути зіткнення. Зіткнення відбулось передньою частиною автомобіля, однак де саме точно не може сказати, але на зустрічну смугу руху водій не виїжджав. Водій синього автомобіля "Volkswagen Caddy" перебував у шоковому стані, нічого не пояснював. До потерпілої він підходив, однак та теж нічого не казала. Щодо наявності у неї тілесних ушкоджень упевнено сказати нічого не може. Також не знає хто викликав «швидку» та поліцію, людей було багато. «Швидка приїхала приблизно через хвилин 10, потерпіла була госпіталізована. Він залишався на місці події близько години. Бачив приїзд патрульної поліції на білому автомобілі "Renault Duster", у нього взяли особисті дані та надали на підпис один папірець. Слідчо оперативну групу він не бачив. При замірах присутнім не був, в наданому для огляду протоколі місця події впізнає свій підпис, однак даний документ підписував через деякий час у відділі поліції куди його запросив слідчий по телефону. Чи були вже на вказаному документі підписи інших осіб не пам`ятає. Під час підпису особисто ним даного документу нікого, крім слідчого, не було. Слідчий ще раз його опитав стосовно події і після цього він підписував протокол огляду.

На запитання сторін кримінального провадження уточнював, що база автомобіля "Volkswagen Caddy" була стандартна; це він з впевненістю може стверджувати, оскільки займається автозапчастинами. Потерпіла була одягнена в сіру довгу куртку з капюшоном, яку він помітив в полі свого зору за 30 метрів. До зіткнення біля пішохідного переходу пройшло десь півхвилини. Чи побігла потерпіла чи швидко пішла вже точно сказати не може, перехід вона здійснювала з права на ліво, приблизно до 5 секунд до зіткнення. Подвійну суцільну смугу руху водій синього автомобіля "Volkswagen Caddy" не пересікав. В той день було похмуро, лежав сніг, щодо опадів не пам`ятає, на дорозі була ожеледиця ( наче дзеркало), весь потік автомобілей рухався зі швидкістю приблизно 40-45 км/годину.

За клопотанням сторони захисту було допитано слідчих Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Слідчий ОСОБА_13 показав, що минув довгий проміжок часу, тому не пам`ятає всіх нюансів у даному кримінальному провадженні. Вказав, що у кримінальному провадженні ним проводився допит потерпілої та закінчувалось досудове розслідування. Диск з відеозаписом був вилучений у потерпілої на підставі заяви останньої за місцем її проживання, оскільки за станом здоров`я вона не могла з`явитися у відділ поліції, тоді ж було проведено також допит потерпілої. При цьому був присутній адвокат ОСОБА_16 . За участю потерпілої проводився слідчий експеримент, результати якого разом з відеозаписом та матеріалами кримінального провадження було направлено експерту для проведення комплексної експертизи. Вимірювання параметрів транспортного засобу проводились експертом, він таких вихідних даних останньому не надав. Клопотання від експерта щодо якості відеозапису не було. Скарг від ОСОБА_7 в ході досудового розслідування не надходило. При виконанні вимог ст.290 КПК України також не надходило зауважень або скарг.

Слідча ОСОБА_12 пояснила, що на її планшет надійшов електронний рапорт, однак на ДТП вона не має право виїжджати. Не пам`ятає щоб вона вчиняла якісь дії чи приймала рішення у даному кримінальному провадженні. Протокол огляду складений не її почерком.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні після допиту слідчої вказав, що не може з впевненістю сказати, що саме слідча ОСОБА_9 проводила з ним заміри.

Також за клопотанням сторони захисту було опитано ОСОБА_17 , який залучався як понятий при проведенні слідчої дії, а саме огляду місця події.

З пояснень ОСОБА_17 слідує, що він проживає в районі, де сталась ДТП, знайомий з ОСОБА_7 . Подія, до якої причетний останній, мала місце після водохреща, точної дати він вже не пам`ятає. За його участю проводились заміри, складались документи та схема, які він підписав на місці події. В подальшому до відділу поліції його ніхто не викликав і більше ніяких документів він не підписував. З наданих йому для огляду матеріалів справи вказав, що в протоколі огляду місця події від 20.01.2021 року та план схемі до нього наявні його підписи. Саме ці документи він підписав на місці події, зауважень до їх змісту та складання не мав. Вказав, що на місці події прибули поліцейські та слідчо оперативна група. З ним заміри проводила дівчина, про те, яку посаду вона займає не знає. Вважав, що вона слідча. Не заперечив, що на місці події також були чоловіки поліцейські, однак їх посад та прізвищ він не знає.

За клопотанням прокурора було опитано експерта ОСОБА_18 , яким 04.05.2021 року складено висновок №КСЕ19/106-21/3327 за результатами проведення експертизи механізму і обставин ДТП.

З роз`яснень експерта вказаного висновку слідує, що при проведенні експертизи база транспортного засобу автомобіля "Volkswagen Caddy" особисто ним не замірялась, а була взята згідно технічних характеристик. З наданої йому інформації про базу транспортного засобу автомобіля "Volkswagen Caddy" належного обвинуваченому слідує, що це ніяким чином не впливає на зроблений ним висновок. З названих параметрів транспортного засобу слідує, що швидкість автомобіля тоді становила 57 км/год., а не 63км/год, як зазначено на сторінці 14 висновку, що загалом не впливає та не змінює зроблені висновки, викладені на сторінці 18.

Безпосередньо судом в судовому засіданні було досліджено подані письмові матеріали кримінального провадження.

Так, з витягу з кримінального провадження слідує, що відомості до ЄРДР під №0000059 було внесено 27.01.2021 року на підставі повідомлення матеріалів правоохоронних та контролюючих органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, з правовою кваліфікацією дій за ст.286 ч.1 КК України;

З витягу з ЄРДР та постанов від 28.01.2021 року, від 01.02.2021 року, від 19.03.2021 року слідує, що слідчими, уповноваженими на здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000059, призначено: ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20

Підслідність кримінального провадження визначена постановою прокурора.

Зі змісту рапорту уповноваженої особи Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області слідує про надходження 20.01.2021 року о 16:31 повідомлення від ОСОБА_7 про здійснення ним наїзду на жінку на пішохідному переході біля райвиконкому;

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.01.2021 року зафіксовано місце події, погодні умови, локалізацію пошкоджень на транспортному засобі, напрямок руху , відомості про вид події, з фототаблицею та схемою до нього;

Постановою від 28.01.2021 року автомобіль марки " Volkswagen Caddy", реєстраційний номер НОМЕР_2 визнано речовим доказом;

Протоколом огляду від 28.01.2021 року зафіксовано пошкодження лакофарбовочного покриття кришки капоту у передній правій частині автомобіля марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 та вилучення вказаного автомобіля;

З картки виїзду екстреної медичної допомоги слідує, що 20.01.2021 року здійснювався виклик з приводу ДТП за адресою: АДРЕСА_2 ; екстрена медична допомога надавалась потерпілій ОСОБА_4 ;

17.02.2021 року ОСОБА_4 надала слідчому оптичний диск з відеофайлами - фрагментів відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, розташованих на будівлі АДРЕСА_3 , на яких зафіксовано обставини ДТП, про що зазначила в наданій на адресу слідчого письмовій заяві;

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 17.02.2021 року зафіксовано доступ до наданого потерпілою вищевказаного відеозапису;

Постановою від 17.02.2021 року ДВД диск з відео файлами, що містить інформацію обставин ДТП від 20.01.2021 року приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу;

Протоколом від 18.03.2021 року зафіксовано тимчасовий доступ до медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 , який отримано на підставі ухвали слідчого судді від 15.03.2021 року;

05.03.2021 року ОСОБА_4 подала слідчому клопотання про приєднання до матеріалів кримінального провадження протоколу МРТ обстеження та рентгенівського знімку.

Постановою від 05.03.2021 року рентгенівський знімок та протокол МРТ обстеження приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу;

Висновком експерта № 90 від 17.05.2021року встановлено, що у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку; компресійного перелому Тh12, L2 тіл хребців 1 ст., які утворились внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо при обставинах та в термін ДТП, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я;

Висновком експертизи технічного стану автомобіля " Volkswagen Caddy", реєстраційний номер НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 від 10.02.2021 року не встановлено будь-яких характерних ознак технічних несправностей деталей і систем, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням ДТП;

Висновком інженерно-транспортної експертизи №КСЕ19/106-21/3327 від 04.05.2021 року встановлено, що швидкість руху автомобіля " Volkswagen Caddy", реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до наданих на дослідження відеозаписів визначається рівною 63 км/год.

Швидкість руху пішохода ОСОБА_4 встановити не представилось можливим. Однак час руху з моменту її виходу з тротуару на нерегульований пішохідний перехід до моменту скоєння наїзду на неї передньою частиною автомобіля визначається рівним 2, 6 секунди;

З технічної точки зору водій автомобіля " Volkswagen Caddy", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , рухаючись із фактичною швидкістю 63км/год. не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом своєчасного гальмування із зупинкою вказаного автомобіля до місця наїзду, однак мав би таку можливість за умов руху із дозволеною швидкістю 50 км./год, що визначено вимогами п.12.4 та 12.9(б) ПДР України;

У даній дорожній обстановці водієві вказаного автомобіля необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.3., 12.4, 12.9 (б), 18.1 ПДР України;

При заданому комплексі вихідних даних ( в наведених дорожніх умовах) з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходиться невідповідність дій водія автомобіля " Volkswagen Caddy", реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , вимогам п.п.12.4 та 18.1. ПДР України;

Відтворення ОСОБА_4 обставин ДТП на місці події зафіксовано протоколом проведення слідчого експерименту за її участю від 26.05.2021року, зі схемою та фототаблицею до нього;

Захисник ОСОБА_8 просив визнати недопустимими зібрані у кримінальному провадженні докази, про що подав письмове клопотання після їх дослідження, в якому навів мотивування в обґрунтування такої своєї позиції, а також заявив про це під час судових дебатів.

З приводу наведених зауважень захисника щодо належності та допустимості доказів прокурор вказав, що всі представлені та досліджені докази є належними та допустимими, а доводи захисника вважає голослівними. Положеннями КПК України не заборонено потерпілій особі надавати докази, тому надання останньою диску з відеозаписом не суперечить положенням чинного законодавства. Одночасно зазначив, що більш детально з приводу даного питання висловиться в судових дебатах.

Потерпіла та її представник, адвокат ОСОБА_5 , також не погодились з висловленими захисником ОСОБА_8 зауваженнями.

В судовому засіданні потерпіла не заперечила, що писала заяву про долучення до матеріалів кримінального провадження диску з відеозаписом, однак деталей його отримання та видачі не пам`ятає.

Для з`ясування наведених захисником ОСОБА_8 зауважень щодо допустимості доказів судом було проведено допит слідчих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показання яких з наведених питань відображено вище.

Слідчого ОСОБА_19 допитано не було, оскільки на неодноразові виклики останній в судове засідання не прибув.

Захисник ОСОБА_8 , який відповідно до положень ст.23, 327 КПК України, зазначав, що забезпечить явку вказаного свідка повідомив, що ОСОБА_19 не з`являється у зв`язку з службовою зайнятістю.

Вирішуючи питання щодо допустимості, належності, достовірності та достатності представлених стороною обвинувачення доказів, суд виходить з наступного:

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів ( ч.2 ст.84 КПК України).

Відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок порушення прав та свобод людини.

Частиною 2 ст. 38 КПК України визначено, що досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Відповідно до вимог ст. 214 ч.1 КПК України та Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженого Наказом МВС України від 06 липня 2017 року № 570, слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Відомості про слідчих, які уповноважені здійснювати розслідування в конкретному провадженні, вносяться до ЄРДР.

Постановою уповноваженої особи було визначено склад групи слідчих до якої входили : ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , які своїми постановами прийняли кримінальне провадження до свого провадження та приступили до розслідування.

Частинами 2, 3 ст.214 КПК України передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається. До внесення відомостей до ЄРДР у невідкладних випадках може бути проведено лише огляд місця події.

Відомості до ЄРДР було внесено 27.01.2021 року.

Огляд місця події проведено 20.01.2021 року.

Протокол огляду місця події від 20.01.2021 року було підписано слідчим ОСОБА_19 , тобто уповноваженим слідчим.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи правопорушника та мотивів скоєння кримінального правопорушення. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Встановлено, що підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення про ДТП з потерпілою особою.

З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд безпосереднього місця події, в процесі якого встановлено власника транспортного засобу, який може бути причетний до вказаного ДТП.

Огляд місця події був проведений у відповідності до вимог процесуального закону, під час його проведення були присутні власник транспортного засобу, поняті, спеціаліст, які підписали протокол без зауважень.

Щодо відеозапису, яким зафіксовано ДТП, слід зазначити, що той був наданий потерпілою, яка в судовому засіданні це підтвердила.

Інформація відображена на диску відповідає реальним обставинам події, що ніким не оспорювалось. До того ж даний відеозапис не був єдиним та основним доказом у кримінальному провадженні, тому відсутні підстави для визнання недопустимим доказом вказаного диску та протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 17.02.2021 року.

Проведення слідчого експерименту з потерпілою зафіксовано протоколом від 26.05.2021 року.

Вимоги до протоколу встановлені ст.104 КПК України.

За своєю формою та змістом протокол відповідає вказаній нормі Закону.

Протокол підписано всіма учасниками: слідчим, понятими, потерпілою та її представником.

Викладена в протоколі інформація містить своє відображення на схемі та фототаблиці до протоколу, що є додатками в розумінні ст.105 КПК України, тому не зазначення інформації щодо замірів безпосередньо у протоколі не є підставою для визнання його недопустимим доказом, оскільки додатково складено схему, яка належно виготовлена та завірена особами, які брали участь у її виготовленні.

Відповідно до змісту ст.2 КПК України визначено завдання кримінального провадження, при цьому застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду мають бути права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. На користь такого висновку свідчить зміст ст.87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання.

ВП ВС у постанові від 31 серпня 2022 року у справі №756/10060/17(провадження № 13-3кс22) констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст.6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

У кожному із зазначених вище випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

Правило частини 1 статті 87 КПК України в частині визнання недопустимими похідних доказів може бути застосовано лише у разі, якщо первісні докази визнані недопустимими на підставі частин 1-3 статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для застосування правила частини 1 статті 87 КПК України до похідних від них доказів.

З норм ст. 26 КПК України слідує, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб, речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доведення перед судом переконливості й обґрунтованості власних тверджень і доводів щодо висунутого обвинувачення є однією із засад кримінального провадження згідно з п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень п. 15 ч.1 ст. 7, ст. 22 КПК України кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом , і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Суд не уповноважений перебирати на себе права та обов`язків сторін кримінального провадження.

Виходячи із законодавчих норм сторони кримінального провадження наділені можливістю активно реалізувати свої права, в тому числі наполягати на проведенні експертизи і клопотати про забезпечення експертної установи відповідними матеріалами для проведення такої експертизи.

В судових дебатах захисник ОСОБА_8 висловився про те, що нове експертне дослідження з урахуванням дійсної технічної бази транспортного засобу не проводилось.

Однак, в судовому засіданні питання про необхідність призначення відповідного виду експертиз не порушувалось.

В судовому засіданні було допитано експерта, якому ставилось питання щодо наявності в діях ОСОБА_7 порушень Правил дорожнього руху з урахуванням вказаною стороною захисту технічної бази транспортного засобу обвинуваченого, на що було отримано вичерпну відповідь про порушення останнім п.12.4 ПДР України, яким визначено швидкість руху в населених пунктах.

Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК України, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Таким чином, діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху у формі вчинення дій, заборонених правилами або у не виконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

За результатами судового розгляду кримінального провадження встановлено, що дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.12.3, 12.4, 12.9 (б) ПДР в яких сказано:

- у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;

-перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7 ПДР на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.

В разі дотримання дозволеної швидкості ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з пішоходом ОСОБА_4 шляхом своєчасного гальмування, тому саме невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.12.4 та п.18.1 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Отже, суд вважає необґрунтованими доводи захисника про недопустимість ряду доказів з посиланням на доктрину «плодів отруйного дерева».

Суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в межах зазначеного в обвинувальному акті обвинувачення доведеною та вірною визначену кваліфікацію дій останнього за ст.286 ч.1 КК України.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Як особа ОСОБА_7 працездатного віку, одружений, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, на спеціалізованих обліках не перебуває, характеризується позитивно, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Вчинене кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб.

Зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, яке є необережним, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має сталі суспільні зв`язки, а також думки потерпілої ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливо без ізоляції від суспільства, тому обравши йому вид та розмір покарання в межах санкції статті у виді обмеження волі, відповідно до ст.75 КК України звільняє від його відбування з випробуванням, з покладанням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, що буде справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

В кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 подано цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В резолютивній частині позову ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_7 завдані його діями матеріальні збитки в сумі 20819, 79 гривень та моральних збитків у сумі 100000 гривень, а всього 120819, 79 гривень.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК України встановлено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно - процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Проаналізувавши наведену позицію сторін щодо цивільного позову суд дійшов висновку про те, що вимоги потерпілої за пред`явленим позовом не ґрунтуються на Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Так, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961- IV ) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності № 201974843 у разі настання страхового випадку забезпечена ПрАТ СК "ВУСО".

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і для захисту майнових інтересів страхувальників.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року (справа №147/66/17 ), у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17) у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах суми страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (стаття 3 Закону № 1961- IV).

Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Системний аналіз статей 51,175 ЦПК України свідчить про те, що саме на позивача покладено обов`язок визначити належний склад відповідачів у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів згідно специфіки спірних правовідносин, суд відмовляє у задоволенні позову.

Оскільки позов пред`явлено до неповного кола відповідачів, яких рішення по справі безпосередньо стосується, позивачем не заявлено клопотання про залучення до участі в справі як співвідповідача страхової компанії, на яку Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено обов`язок відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування, в задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Ураховуючи наведене, оскільки у даному кримінальному провадженні розмір страхового відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілої, не встановлювався ні в межах судового провадження, ні в позасудовому порядку, шляхом звернення потерпілим до страховика обвинуваченого із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, суд самостійно позбавлений можливості відповідно до положень ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розрахувати суму заподіяної моральної шкоди та задовольнити позовні вимоги потерпілої про стягнення моральної шкоди .

Докази про понесені судові витрати суду не надано.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, відповідно до ст.124 ч.2 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженню не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_7 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи .

Запобіжний захід ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відмовити.

Речові докази:

-автомобіль «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,який переданий власнику ОСОБА_7 повернути останньому за належністю;

- диск з відеозаписами зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- рентгенівські знімки, які передані ОСОБА_4 , повернути за належністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз ( технічного стану транспортного засобу, комплексної фототехнічної та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди) в загальній сумі 2942 гривень 10 копійок, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, не пізніше наступного дня після ухвалення - надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Суддя: