"03" квітня 2024 р. Справа № 363/1458/24
УХВАЛА

03 квітня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

потерпілої ОСОБА_6 ;

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000120, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2024 року до Вишгородського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000120 від 03 лютого 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по справі визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25.03.2024 року було призначено підготовче судове засідання в межах даного кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Також, у підготовчому судовому засіданні потерпілою ОСОБА_6 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту було мотивовано наявністю обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також продовженням існування ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, які передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто буде переховуватися від суду; знищить, сховає або спотворить будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливатиме на свідків, потерпілих, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні; перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином; вчинить інше кримінальне правопорушення чи продовжить вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту у підготовчому судовому засіданні підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, обраного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року у справі № 761/4836/24.

Разом з тим, обґрунтовуючи наявність підстав для продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту, прокурор ОСОБА_3 зазначив, що ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, недоведеними, абстрактними, у зв`язку з чим просив не враховувати їх при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу. При вирішенні питання наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором було зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем, на даний момент часу проходить військову службу та протягом всієї доби перебуває на території військової частини. Адреса, залишати яку протягом нічого часу було заборонено обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді від 08.02.2024 року, є адресою військової частини, де обвинувачений проходить військову службу і на даний момент часу. Протягом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від явки до слідчого, прокурора, належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, вимоги, встановлені ухвалою слідчого судді від 08.02.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, ОСОБА_4 не порушував.

В аспекті наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором було зазначено, що в межах даного кримінального провадження під час досудового розслідування було допитано свідків, показання яких мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду. Вказані обставини у сукупності з усвідомленням обвинуваченим настання кримінальної відповідальності, на думку прокурора, створюють ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду буде незаконно впливати на свідків в межах даного кримінального провадження для спотворення, перекручування їх показань, що унеможливить їх безпосереднє дослідження судом та встановлення всіх обставин і фактів вчиненого кримінального правопорушення. Разом з тим, прокурор підтвердив, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 не вдавався до протиправної поза процесуальної поведінки з метою незаконного впливу на свідків та потерпілу в межах даного кримінального провадження.

В аспекті наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором було вказано, що обвинувачений ОСОБА_4 надалі продовжує здійснення керування транспортними засобами, внаслідок чого наявний ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні прокурором висловлено думку щодо можливості прийняття до розгляду в межах даного кримінального провадження цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Крім того, прокурором висловлено думку щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки розгляд даного кримінального провадження не пов`язаний з виконанням обвинуваченим своїх військових службових обов`язків та не призведе до розповсюдження охоронюваної законом інформації.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтвердили, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року дійсно застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, яким заборонено ОСОБА_4 протягом нічного часу залишати місце свого перебування, що збігається з місцем розташування вказаної військової частини. У зв`язку з застосуванням вказаного запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_4 залишається на території військової частини навіть у випадку необхідності відправлення підрозділу у бойове відрядження для виконання бойового завдання.

Стороною захисту висловлено заперечення проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту. В обґрунтування своїх заперечень стороною захисту було зазначено, що ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та вказані прокурором як підстава для продовження запобіжного заходу, є надуманими, абстрактними, не доведені жодними доказами, не мають реального відображення. Обвинувачений ОСОБА_4 протягом всього кримінального провадження з`являвся за викликом до слідчого, прокурора, надавав показання, жодним чином не перешкоджав досудовому розслідуванню, брав участь в інших процесуальних діях. Стороною захисту зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнає у повному обсязі, щиро кається, частково відшкодував потерпілій суму завданої шкоди, допомагав у витратах на поховання, зобов`язується відшкодувати заявлену у цивільному позові суму моральної шкоди. Протягом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 не вдавався до жодної протиправної процесуальної поведінки, не впливав на потерпілу чи свідків. Навпроти, стороною захисту зазначено, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 добровільно прийшов до потерпілої, просив вибачення, щиро розкаявся перед нею, надав всю необхідну матеріальну та моральну допомогу.

Крім того, стороною захисту зазначено, що продовження керування ОСОБА_4 транспортним засобом не створює ризику вчинення ним нового кримінального правопорушення. За час керування транспортними засобами протягом року, обвинувачений лише один раз притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил паркування. Будь-яких інших порушень у сфері дорожнього руху обвинувачений не допускав, сумлінно виконує вимоги ПДР України.

На підставі вищевикладеного стороною захисту, не заперечуючи наявність підстав для застосування запобіжного заходу, зазначено про відсутність підстав для продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту і можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Стороною захисту висловлено можливість прийняття до розгляду в межах даного кримінального провадження цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, а також висловлено думку щодо задоволення позовних вимог потерпілої ще до остаточного судового рішення. Крім того, стороною захисту зазначено про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки обставини та факти вчиненого кримінального правопорушення не пов`язані з несенням обвинуваченим ОСОБА_4 військової служби, а матеріали кримінального провадження не містять охоронюваної законом таємниці.

Потерпіла ОСОБА_6 при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту поклалася на розсуд суду. При цьому потерпіла підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно частково відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, допоміг у несенні витрат на поховання, щиро розкаявся, просив вибачення, жодного тиску та примусу з його боку за весь час не було. Разом з тим, потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що її вимоги щодо відшкодування моральної шкоди залишилися незадоволеними, у зв`язку з чим просила прийняти до розгляду її цивільний позов. Проти призначення обвинувального акту до судового розгляду потерпіла не заперечувала.

Заслухавши учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали поданого прокурором клопотання, заявленого потерпілою цивільного позову, суд приходить до наступних висновків.

Щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Отже, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити строк запобіжного заходу, що був обраний обвинуваченому. Розгляд зазначеного клопотання здійснюється з урахуванням загальних положень щодо розгляду та вирішення питання про обрання та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод підозрюваного чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, ухвалення судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного чи обвинуваченого є належним правовим результатом розгляду та вирішення відповідного клопотання тоді і лише тоді, коли судом на основі наданих доказів буде встановлено відповідну сукупність умов, а саме існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один ризик, що передбачений у ст. 177 КПК України, а також неможливість або недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не виконання хоча б однієї з вищезазначених умов призводить до іншого правового результату, ніж застосування запобіжного заходу у відповідності до заявленого клопотання.

На додаток до цього чинне кримінальне процесуальне законодавство визначає можливість та процедуру продовження строку обраного запобіжного заходу, у тому числі під час підготовчого судового засідання.

Так, відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку запобіжного заходу має відповідати загальним вимогам, встановленим у ст. 184 КПК України щодо клопотання про обрання запобіжного заходу. Разом з тим з метою унеможливлення непропорційного втручання у право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість клопотання про продовження строку запобіжного заходу, у тому числі тримання під вартою, має також містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України встановлюється, що продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту здійснюється у порядку, визначеному ст. 199 КПК України.

Отже, для задоволення клопотання про продовження строку запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, суду необхідно встановити не тільки стандарту сукупність умов, наявність якої є необхідною для обрання запобіжного заходу, але і встановити той факт, що ризики, які стали причиною для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати або з`явилися нові ризики, передбачені у ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року у справі № 761/4836/24 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони ОСОБА_4 залишати місце свого перебування за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

Ухвалою слідчого судді констатовано наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

22.03.2024 року відносно ОСОБА_4 складено і затверджено обвинувальний акт у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з наступним направленням його до суду. З цього моменту в межах кримінального провадження було проведено лише підготовче судове засідання.

Аналіз положень ст. 314, 315 КПК України дає можливість зробити висновок, що підготовче судове засідання, як окремий етап судового провадження, має організаційно-технічний характер, оскільки на ньому судом разом з іншими учасниками кримінального провадження вирішується питання можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, крім окремих випадків, передбачених законодавством (затвердження угоди про визнання винуватості тощо). В усіх інших випадках конкретна оцінка обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення шляхом оцінки відповідних доказів, а відповідно і надання судом конкретних висновків щодо висунутого особі обвинувачення є прерогативою судового розгляду, під час якого суд наділений повноваженнями не тільки досліджувати докази, але і зануритися у суть обвинувачення безпосередньо.

З огляду на характер та призначення підготовчого судового засідання, на якому створюються умови щодо безперешкодного та ефективного судового розгляду обвинувального акту по суті, на етапі підготовчого судового засідання судом не досліджуються обставини та факти вчиненого кримінального правопорушення, не досліджуються доводи та аргументи щодо суті обвинувачення, не вивчаються докази по справі та не вчиняються будь-які інші дії, що прямо чи опосередковано пов`язані зі змістом та сутністю обвинувачення, а відповідно під час підготовчого судового засідання відсутні будь-які правові та фактичні підстави щодо зміни висновків стосовно обґрунтованості обвинувачення (підозри), що були зроблені до цього під час кримінального провадження.

У свою чергу, процесуальне законодавство не містить чітких критеріїв визначення ступеня обґрунтованості обвинувачення, його обсягу та змісту, але відповідно до усталеної практики ЄСПЛ під обґрунтованим обвинуваченням, не вдаючись до сутності та змісту самого обвинувачення, слід розуміти таке обвинувачення, що підкріплюється сукупністю певних відомостей, доказів, обставин та фактів, що дають можливість переконати об`єктивного спостерігача в причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Тобто, встановлення обґрунтованості обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення не вимагає встановлення у її діях ознак кримінального правопорушення, доведення їх відповідними доказами та не вимагає констатації того факту, що саме ця особа вчинила відповідне кримінальне правопорушення, а лише вимагає визначення того, що особа може бути причетна до вчинення відповідного кримінального правопорушення.

У підготовчому судовому засіданні ані стороною захисту, ані стороною обвинувачення не заперечувалося наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На додаток до цього, обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що визнає вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро кається, обставин і фактів вчиненого правопорушення не заперечує.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правової підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то судом встановлено, що у клопотанні прокурора зазначається про наявність ризику вчинення ОСОБА_4 дій, які передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В аспекті цього суд звертає увагу, що ризики, зазначені прокурором як підстава для продовження строку запобіжного заходу, повинні знайти не тільки своє реальне відображення та об`єктивування в певних обставинах і фактах, зокрема, поведінці підозрюваного, обвинуваченого, але і повинні бути підтверджені відповідними доказами.

За результатами розгляду клопотання прокурора, заслуховування учасників судового провадження, судом встановлено, що заявлені прокурором ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є надзвичайно абстрактними, неконкретизованими, такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження та відображення. В аспекті цього, суд приймає до уваги, що прокурором особисто було визнано зазначені ризики необґрунтованими та недоведеними. У зв`язку з цим суд вважає за недоцільне приділяти додаткову увагу доведеності ризиків вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 дій, передбачених п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В обґрунтування існування вказаного ризику прокурором було зазначено, що значна суворість покарання за тяжкий злочин, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, цілком ймовірно може спонукати обвинуваченого до спроб переховування від слідства та суду з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності. При цьому прокурором підтверджено, що протягом досудового розслідування ОСОБА_4 не ухилявся від явки до органу досудового розслідування, належним чином виконував процесуальні обов`язки, руху кримінального провадження не перешкоджав.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Так само і подовження строку тримання під вартою не може застосовуватися через те, що вироком може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі (рішення у справі «Летельє проти Франції»; також див. справи «Панченко проти Росії», «Гораль проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

У той же час відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Отже, тяжкість покарання, що може бути призначено обвинуваченому, не є визначальною підставою для підтвердження існування відповідного ризику, але у сукупності з іншими обставинами та фактами може підтверджувати існування відповідного ризику.

Хоча стороною захисту під час підготовчого засідання заявлено про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненому правопорушенні, підтверджено обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, суд звертає увагу, що визнання винуватості у вчиненні правопорушення не є визначальним при вирішенні питання наявності в діях особи складу відповідного кримінального правопорушення, а відповідні заяви та висновки суду під час розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу в силу ст. 198 КПК України не мають преюдиційного значення для подальшого судового розгляду.

В аспекті цього судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 , хоча і не вдавався до негативної процесуальної поведінки у виді ухилення від явки до органу досудового розслідування і не збирається змінювати свою поведінку під час судового розгляду, однак є військовослужбовцем, на даний момент часу проходить військову службу і, як підтверджено стороною захисту, продовжує знаходитися на території військової частини, тобто в межах юрисдикції суду, лише в силу дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Припинення дії запобіжного заходу може мати наслідком відправлення обвинуваченого ОСОБА_4 у бойове відрядження для виконання бойового завдання на невизначений час, що непоправно позначиться як на завданнях кримінального провадження, так і на його строках, призведе до вимушених зупинень провадження.

Вищезазначені обставини у сукупності з усвідомленням обвинуваченим ОСОБА_4 неминучості настання кримінальної відповідальності, виду та форми останньої, суд вважає достатніми для констатації доведеності ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що протягом досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 до протиправної поведінки щодо потерпілої ОСОБА_6 не вдався. Навпроти, з пояснень самої ОСОБА_6 , судом підтверджено, що обвинувачений вибачився перед нею, щиро розкаявся, відшкодував витрати, пов`язані з вихованням, частково відшкодував завдану моральну шкоду, жодного тиску та примусу не вчиняв.

Разом з тим, в межах даного кримінального провадження наявні свідки, показання яких в силу положень ст. 352 КПК України мають бути досліджені судом безпосередньо під час судового розгляду. У зв`язку з цим в межах даного кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання допитаних під час досудового розслідування свідків будуть залишатися повними, точними та достовірними.

В аспекті вищевикладеного, зважаючи на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає реальним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно в будь-який спосіб впливати на свідків, що може призвести до неповноти, недостовірності чи неточності показань цих свідків під час їх допиту в судовому розгляді. Таким чином, суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На підтвердження вказаного ризику прокурором було зазначено про продовження керування обвинуваченим транспортним засобом, що може призвести до вчинення нових кримінальних правопорушень. Разом з тим, у підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що за винятком даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 не допускає систематичного порушення правил ПДР України, до адміністративної відповідальності за їх порушення не притягувався, намагається сумлінно здійснювати керування транспортним засобом з урахуванням небезпеки, що створюється для суспільства внаслідок цього. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий.

Вищевикладені обставини суд вважає достатніми для констатації того, що ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,є недоведеним, не знайшов свого жодного об`єктивного вираження.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним продовження існування ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про справедливість та пропорційність виду запобіжного заходу, суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до якого домашній арешт не є найтяжчим видом запобіжного заходу. Крім того, судом враховується, що прокурором заявлено клопотання про застосування домашнього арешту лише протягом нічого часу доби, що менш негативно позначиться на правах, свободах та законних інтересах обвинуваченого, у тому числі в силу дії комендантської години на території України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Судом також враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі. Таким чином, наявні правові підстави для застосування вказаного запобіжного заходу.

На підставі вищевикладеного, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, з огляду на фактичні обставини за яких обвинуваченому інкримінується його вчинення, його підвищену суспільну небезпечність, суд доходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден інший запобіжний захід, крім домашнього арешту, не зможе забезпечити достатньо ефективний стримуючий характер по відношенню до ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на це, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, суд вважає допустимим продовження строку домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 . Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати до суду у межах даного кримінального провадження за кожною вимогою; не відлучатися за межі Київської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця перебування та/або місця роботи.

На підставі ч. 3 ст. 331 КПК України строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту слід продовжити на 2 місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 196 КПК України адресою, залишати яку в нічній час доби (з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.) забороняється ОСОБА_4 , визначити: АДРЕСА_1 .

Щодо цивільного позову потерпілої в межах даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов поданий потерпілою до початку судового розгляду, відповідає вимогам щодо форми та змісту, що визначені цивільним процесуальним законодавством. Учасники судового провадження не заперечували проти прийняття цивільного позову до розгляду в межах даного кримінального провадження.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне прийняти до розгляду в межах даного кримінального провадження за № 0000120, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2024 року, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Провадження за обвинувальним актом підсудне Вишгородському районному суду Київської області.

Обвинувальний акт відносно обвинуваченого складений у відповідності з вимогами КПК України, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення кримінального провадження до судового розгляду відсутні.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КПК України суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, коло осіб, які беруть участь у судовому розгляді в межах даного кримінального провадження, слід визначити наступним: обвинувачений, захисник, прокурор, потерпіла.

Керуючись статтями 128-130, 176-178, 181, 184, 193, 194, 196-197, 199, 314-316, 331, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонивши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити тривалістю в 2 місяці, тобто з 03.04.2024 року по 02.06.2024 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду у межах даного кримінального провадження за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця перебування та/або місця роботи.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем перебування обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Прийняти до розгляду в межах даного кримінального провадження за № 0000120, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2024 року, цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000120 від 03.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на 11 квітня 2024 року о 15 год. 30 хв.

Викликати для участі у судовому засіданні обвинуваченого, захисника, прокурора, потерпілу.

Судовий розгляд здійснювати одноособово.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 05.04.2024 року об 11 годині 00 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1