Справа № 277/609/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024 року смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Ємільчине кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 25.03.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Садки Ємільчинського району Житомирської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з базовою загальною освітою, не одружений, не працює, раніше судимий:

- 06.03.2023 року Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 18.03.2024 року ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.4, 190 ч.1 КК України

в с т а н о в и в:

19 березня 2024 року приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указом від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3564-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин строком на 90 діб, перебуваючи в будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , в одній із кімнат будинку, на ліжку під подушкою, виявив гаманець, який належить останній. В подальшому ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, на грунті раптово виниклого умислу, вирішив таємно, повторно викрасти гаманець з грошовими коштами, які належать ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер свої дій, бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, того ж дня без розриву в часі ОСОБА_4 , переконавшись, що всі присутні в будинку особи, які могли б перешкодити вчиненню кримінального правопорушення, не спостерігають за його діями, так як сплять, дістав з-під подушки вищевказаний гаманець, заховав його до лівої кишені своєї куртки та залишив приміщення будинку.

В подальшому ОСОБА_4 , знаходячись на польовій дорозі поблизу с. Заровенка Звягельського району, дістав з вищевказаного гаманця грошові кошти в сумі 1260 гривень, таким чином умисно, таємно, повторно, в умовах воєнного стану викравши їх, та викинув гаманець.

З викраденими грошима ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився ними за власним розсудом, спричинивши ОСОБА_6 матеріальні збитки на суму 1260 гривень 00 копійок.

Продовжуючи свою злочину діяльність, 20 березня 2024 року приблизно о 23 год. ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, перебуваючи на території домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , вирішив вчинити крадіжку чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, того ж дня без розриву в часі ОСОБА_4 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які могли б перешкодити вчиненню злочину, підійшов до підсобного приміщення, відчинив незамкнені двері та проник всередину. Оглянувши підсобне приміщення, ОСОБА_4 виявив там бензинову пилу «Світязь БП-5200 MG» вартістю 1570 гривень 80 копійок, яку умисно таємно викрав.

Викраденим майном ОСОБА_4 у подальшому розпорядився на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 1570 гривень 80 копійок.

Продовжуючи свою злочину діяльність 13.04.2024 близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи біля автостанції, що по АДРЕСА_2 , з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, попросив у ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон «MEIZU М6Т V1811Н» в корпусі чорного кольору, вартістю 900 гривень, для здійснення дзвінка, при цьому не маючи наміру повертати вказаний телефон. ОСОБА_9 надав ОСОБА_4 для здійснення дзвінка свій мобільний телефон та пішов в сторону убиральні, яка розташована поблизу автостанції. Після цього, ОСОБА_4 без розриву в часі, реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном та, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , вищевказаний мобільний телефон не повернув, непомітно для потерпілого залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Того ж дня ОСОБА_4 обміняв вищевказаний телефон на запчастини до бензопили, чим заподів потерпілому матеріальну шкоду на суму 900 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю та показав, що 19.03.2024 року він, перебуваючи у будинку ОСОБА_5 , виявив на ліжку під подушкою її гаманець, якого забрав та пішов з будинку. Коли вийшов на поле, дістав з гаманця гроші, а гаманець викинув. 20.03.2024 року приблизно о 23 год. 00 хв. він перебував на території домоволодіння ОСОБА_8 та зайшов до підсобного приміщення. Перебуваючи в підсобному приміщенні він побачив там бензопилу та викрав її. 13.04.2024 року приблизно о 10 год. 30 хв. він перебував біля автостанції в смт Ємільчине та попросив у ОСОБА_9 цигарку та мобільний телефон нібито для здійснення дзвінка, хоча насправді він бажав привласнити телефон останнього. Після того як ОСОБА_9 надав йому телефон, а сам відійшов в сторону, він забрав його телефон та пішов від автостанції.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просила призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі та показала, що збитки, завдані їй обвинуваченим до цього часу не відшкодовані.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, в яких вказали, що відносно міри покарання покладаються на розсуд суду.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні, суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень встановленою та доведеною, його дії кваліфікує за ст.185 ч.4 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у приміщення та ст.190 ч.1 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок та корисливий тяжкий злочин, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Враховуючи наведені вище обставини, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий і до нього вже застосовувалося звільнення з випробуванням, однак він на шлях виправлення не став, висновків не зробив, а вчинив новий умисний тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується негативно, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_10 слід призначити покарання у межах, встановлених в санкціях ст.ст.185 ч.4, 190 ч.1 КК України із застосуванням ст.70 ч.1 КК України, призначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також суд враховує, що 06.03.2023 року обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений Ємільчинським районним судом Житомирської області за ст.185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 роки. 18.03.2024 року ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області обвинувачений ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку. Зазначена ухвала не скасована та набрала законної сили. З огляду на вказану не скасовану ухвалу про звільнення ОСОБА_4 від покарання, суд не вбачає підстав для застосування ст.71 ч.1 КК України при призначенні остаточного покарання останньому.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати по справі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та відповідно до ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185 ч.4, 190 ч.1 КК України та призначити йому покарання:

- за ст.185 ч.4 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ст.190 ч.1 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Речові докази:

- бензинову пилу «Світязь БП-5200 MG», яка передана під розписку на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 залишити останній у власності;

- мобільний телефон «MEIZU М6Т М811Н» в корпусі чорного кольору, сім-картку мобільного оператора «Київстар», які передані під розписку на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишити останньому у власності;

- паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_5 , банківську картку AT КБ «ПриватБанк» та банківську картку «Райффанзен банк», які передані під розписку на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній у власності.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1