У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/461/23 № 1-кп/610/7/2024
м. Балаклія07 червня 2024 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 (відеоконференція),

обвинуваченої: ОСОБА_4 (відеоконференція),

захисника: ОСОБА_5 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинуваченої під вартою для запобігання спробам: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачена і захисник заперечували, просили відмовити у задоволенні клопотання. Посилалися на те, що показання обвинувачення не підтверджується, ризики не доведені, обвинувачена має місці соціальні, родинні зв`язки, після деокупації не переховувалася.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов 'язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.05.2023 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

До Балаклійського районного суду Харківської області обвинувальний акт надійшов 26 липня 2023 року.

Ухвалами Балаклійського районного суду Харківської області від 01.08.2023, 31.08.2023, 25.10.2023, 14.12.2023, 18.01.2024, 11.03.2024, 01.05.2024 продовжено строк тримання під вартою до 29.06.2024 включно, без визначення розміру застави.

Найближча можлива дата наступного судового засідання 04.07.2024.

07.06.2024 прокурором оголошено змінене в суді обвинувачення.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України передача матеріальних ресурсів незаконним збройним формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та збройним формуванням держави-агресора, та провадження господарської діяльності у взаємодії з окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від органів досудового розслідування суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у добровільній співпраці з окупантами, що означає діяльність на шкоду інтересам людей і держави Україна, тому є достатні підстави обґрунтовано припускати можливість надання допомоги державі-агресору рф, тим паче з огляду на наближеність до фронту та військову активність ворога, у т.ч. в тилу, шляхом активізації підривної та розвідувальної діяльності своїх агентів та прихильників.

Хоча ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, соціальні зв`язки за місцем проживання, має батька-пенсіонера, є одинокою матір`ю неповнолітньої дитини, але ці самі обставини існували і на час інкримінованого їй злочину, застосування запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою.

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

За правилом п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином запобіжний захід у виді тримання під вартою є безальтернативним, а відсутність достатніх підстав для визначення розміру застави крім іншого також ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченої винуватою у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, а це нетяжкий злочин, за який передбачено покарання, у т.ч. у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, але він спрямований проти основ національної безпеки України, є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад в умовах воєнного стану внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та українського народу в цілому, численних злочинів держави-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, які засуджував і засуджує увесь цивілізований світ, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого та особи яка його вчинила, фактично перейшла на бік ворога.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченій, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, від найбільш небезпечних посягань на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави, внаслідок ведення агресивної війни проти України.

Інші позитивні дані про особу обвинуваченої цього висновку не спростовують. Не надано доказів того, що за станом здоров`я обвинувачена не може утримуватись під вартою або у тих умовах, за потреби, їй не може бути надана кваліфікована медична допомога.

Продовження строку тримання під вартою необхідно для забезпечення здійснення судового провадження, яке з об`єктивних причин не закінчено на даний час.

На цьому етапі кримінального провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правової кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-190, 331 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1.Клопотання прокурора задовольнити повністю.

2.Обвинуваченій ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) продовжити строк тримання під вартою до 05 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1