Справа № 759/3780/24
Провадження № 1-кп/761/2924/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 220 231 011 100 002 24 від 13.03.2023, у якому

ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ляочен Китайської Народної Республіки, громадянин Китайської Народної Республіки, ханець, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_2 , не судимий,

та

ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Тан Тонг Китайської Народної Республіки, громадянин Китайської Народної Республіки, ханець, фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_2 , не судимий,

обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114 КК України,

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 )у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114 КК України.

До обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком по 10.06.2024, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось можливим у зв`язку з складністю кримінального провадження.

У зв`язку з цим прокурор наполягав на продовженні строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки вважав, що останні можуть переховуватись від суду з метою уникнення покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватими в інкримінованих діях, знищити або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, здійснювати незаконний вплив на свідків у цьому провадженні, а також вчинити інше правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, заперечуючи причетність до вчинення інкримінованих йому дій, тому наполягав на необґрунтованості наведених прокурором ризиків непроцесуальної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_4 також наполягав на непричетності до вчинення інкримінованих йому дій та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 наполягав на необґрунтованості ініційованого прокурором клопотання, оскільки ризики непроцесуальної поведінки обвинувачених втратили свою актуальність, тому просив змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 підтримав думку іншого захисника та просив застосувати до його підзахисного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК України суд за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На стадії судового розгляду кримінального провадження відповідно до положень Глави 28 КПК встановленню підлягає, чи доведена вина особи поза розумним сумнівом, отже оцінка обґрунтованості підозри, яка відповідно до положень Глави 18 КПК є складовою порядку вирішення питання щодо продовження строку дії застосованого запобіжного заходу, на цій стадії судового провадження виключається.

Таким чином, суд, розглядаючи питання доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) - є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 9 КПК визначено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого особа обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Конвенції, тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

У рішенні « Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

Також, у справі «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

У цьому контексті ЄСПЛ наголосив, що органи державної влади зобов`язані захищати права фактичних і потенційних потерпілих від насильницьких нападів відповідно до статей 2, 3 та пункту 1 статті 5 Конвенції.

У своєму рішенні у справі «Мерчеп проти Хорватії» ЄСПЛ зазначив, що в деяких випадках стосовно особливо тяжких злочинів великого значення набувають характер і тяжкість висунутих обвинувачень, які свідчать проти звільнення особи та на користь тримання його під вартою.

З викладеного витікає, що досліджуючи такі факти, суд має дослідити обставини відповідної справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих особі дій, оцінки її моральних якостей, а також наявності чинників, які можуть стримати обвинуваченого від вчинення дій з метою перешкоджання подальшому судовому розгляду кримінального провадження.

Указом Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 у зв`язку з збройною агресією Російської Федерації.

Відповідно до обвинувального акта обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 інкриміноване збирання упродовж лютого - жовтня 2023 року за попередньою змовою групою осіб, відомостей, що становлять державну таємницю з метою передачі іноземній організації або її представникам.

У справі ЄСПЛ «Грубник проти України» ЄСПЛ визначив, що вирішуючи питання щодо тривалого утримання особи під вартою, суд має тлумачити обсяг зобов`язань органів державної влади за пунктом 3 статті 5 Конвенції щодо обґрунтування своїх рішень у спосіб, який відповідає практичним вимогам виконання цього зобов`язання, оскільки неможливість звільнення заявника у цій справі була очевидною з огляду на конкретні обставини справи - його підозрювали в організації та керівництві терористичною групою у складі декількох осіб.

На підставі викладеного, суд, не відходячи від засади презумпції невинуватості, зобов`язаний також брати до уваги характер та суспільну небезпечність наслідків інкримінованих обвинуваченим дій, що вчинені з метою збору та передачі іноземній організації документації у сфері застосування Україною певних видів озброєння та документації щодо літакобудування, відомості якої становлять державну таємницю та вчинені в умовах воєнного стану.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення інкримінованих обвинуваченим дій, ступінь їх суспільної небезпечності, суд вважає допустимим висновок щодо критичної оцінки моральних якостей обвинувачених та наявність високої ймовірності вчинення останніми позапроцесуальних дій з метою ухилення від кримінальної відповідальності, створення перешкод судовому розгляду або ж загрози суспільству.

Крім того, приймаючи до уваги, що на теперішній час свідки у судовому провадженні не допитані, не виключено, що обвинувачені з метою уникнення відповідальності можуть вдатись до спроб здійснення незаконного впливу на таких осіб.

Також, враховуючи, що інкримінований ОСОБА_5 та ОСОБА_4 злочин вчинений з метою отримання грошової винагороди, суд вважає, що ризик вчинення останніми іншого кримінального правопорушення з корисливим спрямуванням є достатньо високим.

Таким чином, на теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час застосування та продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не встановлені.

Отже, надаючи оцінку доводам прокурора щодо наявності ризиків, суд вважає доведеними ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, а саме: можливість переховування обвинувачених від суду, здійснення обвинуваченими незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу та наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що свідчать про обґрунтованість продовження тримання обвинувачених під вартою.

При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у кримінальному правопорушенні за ст. 114 КК України, вчиненому під час дії воєнного стану.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 01 серпня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 01 серпня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1