УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року

м. Київ

справа № 147/73/23

провадження № 51-2864 ск 24

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінальногосуду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 липня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 29 лютого 2024 року і

встановила:

вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 липня

2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , має середню-спеціальну освіту, неодружений, непрацюючий, раніше судимий: 11 лютого 2022 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст.263 КК України - до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, постановлено частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2022 року та остаточне покарання ОСОБА_5 визначити за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у розмірі 2477,74 грн. (дві тисячі чотириста сімдесят сім гривень, 74 копійки). Вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду 29 лютого 2024 року зазначений вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 в період дії воєнного стану, який був введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року з 05 години 30 хвилин 24 лютого

2022 року, вчинив умисно корисливе кримінальне правопорушення за обставин, детально викладених у згаданому вироку.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, захисник ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , просить скасувати вирок та ухвалу стосовно ОСОБА_5 та призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості його підзахисного. Крім того, зазначає про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 185 КК України, вважаючи, що суди неправильно кваліфікували дії ОСОБА_5 , адже у засудженого не було намірів чи умислу на вчинення інкримінованих дій. Зауважує, що суд апеляційної інстанції усупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України не дав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо безпідставності засудження ОСОБА_5 .

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).

Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України ) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій з цих підстав. При перегляді судових рішень у касаційному порядку суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

(ст. 370 КПК України). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Крім цього, зміст ухвали суду апеляційної інстанції повинен відповідати вимогам ст. 419 КПК України. За частиною другою цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Із доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок стосовно ОСОБА_5 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які за змістом аналогічні доводам у касаційній скарзі захисника, погодився з висновками суду першої інстанції та мотивами прийнятого ним рішення і законно й обґрунтовано постановив залишити цей вирок без змін, з чим погоджується також колегія суддів касаційного суду.

Так, досліджуючи доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи і недоведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки, апеляційний суд зазначив, що такі доводи спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Водночас суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що зазначені показання суд першої інстанції ретельно перевірив на відповідність усім конкретним обставинам даного кримінального правопорушення та в сукупності з іншими доказами дійшов висновку, що ОСОБА_5 в умовах воєнного стану 24 жовтня 2022 року, немаючі дозволу власниці, проник на територію домогосподарства потерпілої ОСОБА_6 , звідки із підсобного господарського приміщення через двері викрав мотокосу, достеменно знаючи, що ОСОБА_6 не надавала дозволу на використання її коси.

Із ухвали суду апеляційної інстанції убачається, що під час апеляційного розгляду за клопотанням захисника було досліджено висновок судової товарознавчої експертизи, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від

10 грудня 2022 року. Звернув увагу суд апеляційної інстанції на те, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 грудня 2022 року та сама процедура впізнання в повному обсязі відповідала вимогам ст. 228 КПК України.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги сторони захисту про недопустимість як доказу висновку експерта від 10 листопада 2022 року №7077/22-21, який на думку захисника є недопустимим доказом, оскільки мотокоса на експертизу не надавалась, убачається що під час апеляційного розгляду прокурором надано постанову слідчого СВ відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 від 02 листопада 2022 року про призначення судово -товарознавчої експертизи. Суд вказав, що у мотивувальній частині постанови від 02 листопада 2022 року слідчий посилався на ті обставини, які були встановлені ним під час досудового розслідування, зокрема зазначено пояснення потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що бензокоса марки «КЕДР» БГ-4700 зеленого кольору куплена нею у 2020 році за гроші в сумі 2000 грн; обвинуваченого ОСОБА_5 , який пояснив, що 24 жовтня 2022 року близько 11:00 год, скориставшись відсутністю власниці домогосподарства ОСОБА_10 , шляхом проникнення до приміщення кладової, здійснив крадіжку бензокоси марки «КЕДР» БГ-4700. У постанові зазначені всі характеризуючі дані мотокоси марки «КЕДР» БГ-4700 для визначення її вартості експертом.

З наведеними аргументами погоджується також колегія суддів касаційного суду.

Не залишилися поза увагою апеляційного суду й твердження сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 .

Як правильно вказав суд апеляційної інстанції, ураховуючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указом Президента України від 07 лютого 2023 року №2915-ІХ «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», на території України діє воєнний стан, диспозиція ч. 4 ст. 185 КК передбачає відповідальність за вчинення крадіжки у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, а ОСОБА_5 вчинив крадіжку 24 жовтня 2022 року, тобто у період дії воєнного стану на території України, зазначені твердження сторони захисту є голослівними.

Така позиція апеляційного суду повністю узгоджується з висновком щодо застосування ч. 4 ст. 185 КК за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного або надзвичайного стану», викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року (справа № 722/594/22, провадження № 51-3186кмо22). Згідно з цим висновком за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений. А «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України) як обставина, що обтяжує покарання, може бути врахована судом лише в аспекті індивідуалізації кримінальної відповідальності.

Щодо твердження захисника в його касаційній скарзі стосовно недоведеності вини ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» в інкримінованому йому злочині, слід зазначити наступне.

Із наданих судових рішень убачається, що досліджені докази в сукупності переконливо свідчать про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні цього кримінального правопорушення за обставин, указаних у вироку, доведена поза розумним сумнівом, а стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Отже, за встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_5 отримали правильну кримінально-правову оцінку за ч. 4 ст. 185 КК України, а покарання йому призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК України.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, він ретельно перевірив доводи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, щодо необґрунтованості засудження ОСОБА_5 , надав на них вичерпні відповіді та обґрунтовано залишив скаргу без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу. Відтак доводи захисника у касаційній скарзі стосовно істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, полягають у невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам статей 419, 370 КПК України, є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильності застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при постановленні оскаржених судових рішень колегією суддів не встановлено.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 липня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду 29 лютого 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3