Справа № 127/7881/24
Провадження № 1-кс/127/3505/24
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 та слідчого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000199 від 13.10.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ст. 436, ч. 1 ст. 436-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_3 , про арешт майна, в якому, , просив накласти арешт .

Клопотання мотивоване тим, що Слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000199 від 13.10.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ст. 436 та ч. 1 ст. 436-2 КК України, в ході здійснення якого, з метою забезпечення конфіскації як виду покарання, виникла необхідність в накладенні арешту на майно, яке зареєстроване за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється матір`ю ОСОБА_5 , а саме на:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 442,8 кв. м., житловою площею 177,7 кв.м.;

- земельну ділянку кадастровий номер :05:006:0023, площею 0,3 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області;

- земельну ділянку кадастровий номер :05:006:0028, площею 3,2740 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області.

Обґрунтовуючи клопотання слідчим зазначено, що ОСОБА_5 разом з чоловіком ОСОБА_7 та матір`ю ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 в ході одного з інтерв`ю представникам засобів масової інформації повідомила, що володіє будинком площею близько 450 кв.м, який розташований під Києвом поруч з хвойним лісом.

На думку органу досудового розслідування та прокурора, відсутність у ОСОБА_6 постійного місця роботи та відповідно фінансових ресурсів вказує на те, що зазначені вище будинок та земельні ділянки фактично придбані ОСОБА_5 та належать останній, а також є спільною сумісною власністю підозрюваної ОСОБА_5 та її родини і на нього може бути накладено арешт.

На підставі викладеного слідчий звернувся до суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, додатково просили врахувати, що майно на яке останні просили накласти арешт визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому підставою для арешту майна є як забезпечення конфіскації, так і з метою збереження речових доказів.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на наведене, з метою забезпечення арешту майна, підозрювана та юридичний власник майна не повідомлялися про розгляд даного клопотання.

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000199 від 13.10.2023, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ст. 436 та ч. 1 ст. 436-2 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000199 від 13.10.2023 слідує, що:

№1 «Відділом КР УСБУ у Вінницькій області отримано інформації про те, що громадянка України ОСОБА_5 з травня 2022 року по теперішній час систематично виступає на концертах та фестивалях на території російської федерації та тимчасово окупованих територіях України, під час яких підтримує політику та дії держави-агресора, тобто здійснює інформаційну діяльність у співпраці з представниками російської федерації.»

№2 «В ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000199 від 13.10.2023 встановлено, що громадянка України ОСОБА_5 у другій половині 2023 року, даючи інтерв`ю журналістам російської газети, здійснювала публічні заклики до агресивної війни Російської Федерації проти України.»

№3 «В ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000199 від 13.10.2023 встановлено, що громадянка України ОСОБА_5 у другій половині 2023 року, даючи інтерв`ю журналістам російської газети, здійснювала виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році.»

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України ОСОБА_5 , діючи умисно, цілеспрямовано, переслідуючи антиукраїнські ідеологічні мотиви, з метою публічної підтримки держави-агресора, сприяння уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, систематично приймала участь в організованих представниками російської федерації культурних заходах (фестивалях, концертах тощо) під час яких дала інтерв`ю та підтримувала політику та дії держави-агресора, здійснювала публічні заклики до агресивної війни російської федерації проти України, виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1 (організація та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради), ст. 436 (публічні заклики до агресивної війни) та ч. 1 ст. 436-2 КК України (виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, як внутрішньо громадянського конфлікту та глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році).

15 лютого 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 6 ст. 111-1 КК України, тобто організація та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради;

- ст. 436 КК України, тобто публічні заклики до агресивної війни;

- ч. 1 ст. 436-2 КК України, тобто виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, як внутрішньо громадянського конфлікту глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Вищевказані обставини підтверджуються витягом з ЄРДР за №0000199 від 13.10.2023, протоколом огляду від 18.12.2023, протоколом огляду від 09.02.2024, протоколом обшуку від 08.02.2024, протоколом допиту свідка від 08.02.2024, повідомленням про підозру та іншими матеріалами кримінального провадження.

Проаналізувавши зміст доданих до клопотання документів слідує висновок, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ст. 436, ч. 1 ст. 436-2 КК України, обґрунтована.

Відповідно до частини першої та другої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як встановлено судом, в межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2024 (справа №127/3211/24) задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл слідчому слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області старшому лейтенанту юстиції ОСОБА_8 та слідчим, які входять до групи слідчих по кримінальному провадженні, на проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення мобільних терміналів, планшетних комп`ютерів, ПЕОМ, ноутбуків, носіїв інформації, які використовуються для здійснення протиправної діяльності, документальних матеріалів.

На виконання вказаної ухвали 08 лютого 2024 року органом досудового розслідування проведено обшук у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено майно, яке є предметом кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2024 (справа №127/4476/24) задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке вилучене під час обшуку 08 лютого 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження № 0000199 внесеного до ЄРДР 13.10.2023, а саме на: договір №20/07/21-2 від 20.07.2021 на 9 аркушах; договір від 01.05.2021 на 7 аркушах; договір від 17.05.2021 на 8 аркушах; договір від 13.07.2021 на 7 аркушах; договір від 28.08.2021 на 7 аркушах; договір від 01.11.2021 на 7 аркушах; договір від 07.12.2021 на 7 аркушах; договір від 20.12.2021 на 7 аркушах; договір від 25.11.2021 на 7 аркушах; акт надання послуг №58 від 17.11.2021 на 1 аркуші; акт надання послуг №46 від 17.08.2021 на 1 аркуші; акт надання послуг №24 від 19.05.2021 на 1 аркуші; акт надання послуг №3 від 16.02.2021 на 1 аркуші; акт надання послуг №2 від 16.02.2022 на 1 аркуші; довідка AT «Ощадбанк» №16/2-05/2343 від 18.07.2021 на 1 аркуші; ліцензійний договір від 17.08.2020; довіреність від 11.11.2015 на 1 аркуші; будинкову книгу на 18 аркушах; рушницю «Fabarm» СаІ. 12/76-3; пістолет «ОX2181 1954»; - револьвер «Корнет калібр 9 мм 04685; револьвер 9 мм ЧН00502; пістолет «Cal.9mmPA SCHMEISSER» кількістю 2 штуки; системний блок із написом «GPX595J» чорного кольору; копію договору купівлі-продажу від 19.05.1998 на 1 аркуші; довідку №78/7/50-12 від 20.02.2013 на 1 аркуші; довідку №81/7/50-12 від 21.02.2013 на 1 аркуші; копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.12.2013 на 4 аркушах; документальні матеріали виконані іноземною мовою щодо придбання об`єкту нерухомості на території Королівства Іспанії на 100 аркушах; договір купівлі-продажу від 17.11.2009 на 9 аркушах; печатку в чорному чохлі на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 .

В подальшому, постановою старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника ОСОБА_4 від 12.03.2023 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 442,8 кв. м., житловою площею 177,7 кв.м. (в якому проводився обшук); земельну ділянку кадастровий номер :05:006:0023, площею 0,3 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області; земельну ділянку кадастровий номер :05:006:0028, площею 3,2740 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000199 від 13.10.2023.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є, в тому числі, арешт майна. (ч. 2 ст. 131 КПК)

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На думку слідчого та прокурора, вищевказане майно, відповідно до статті 98 КПК України, має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на наведене, сприяючи органу досудового розслідування з метою досягнення дієвості даного кримінального провадження слідчий суддя вважає за необхідне накласти арешт на зазначене вище майно.

Разом з тим, обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на майно слідчим зазначається про те, що метою накладення арешту, в тому числі є забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як зазначено вище, 15 лютого 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема кримінального правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 111-1 КК України, тобто організація та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради;

Так, санкцією частини шостої статті 111-1 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №367873782 від 29.02.2024 слідує, що: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 442,8 кв. м., житловою площею 177,7 кв.м., земельна ділянка кадастровий номер :05:006:0023, площею 0,3 га, розташована на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області та земельна ділянка кадастровий номер :05:006:0028, площею 3,2740 га, розташована на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області на праві власності належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, як слідує з актового запису про народження №83 від 14.12.1964, ОСОБА_6 являється матір`ю Гирявець (в подальшому ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи клопотання, в цій частині, слідчим та прокурором зазначається про те, що ОСОБА_6 , в силу отримуваних нею доходів не могла придбати вищевказане майно, а відтак фактичним власником майна являється ОСОБА_5 .

Такі посилання слідчого та прокурора суд вважає доволі передчасними та, на даний час, не підтвердженими належними та допустимими доказами.

В той же час, враховуючи те, що ОСОБА_5 разом з чоловіком ОСОБА_7 та матір`ю ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , довготривалий час проживали у вказаному будинку, сплачували комунальні платежі за його утримання, посилання слідчого та прокурора на те, що зазначене вище майно належить ОСОБА_5 та її родині в повній мірі виключати не можна.

При цьому, фактичними власниками такого майна можуть бути як ОСОБА_5 , так і її мати ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 (чоловік ОСОБА_5 )

Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єкти права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 175 Сімейного кодексу України передбачено, що майно набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з ним не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60-74 СК України); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановленого договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім`ї можуть використовуватися їх ознаки, наведені у статті 3 СК України, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року №3206-VI «Про засади запобігання та протидії корупції»; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року №742-IV «Про особисте селянське господарство»).

Згідно з частиною десятою статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. (ч. 11 ст. 170 КПК)

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку статті 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог статті 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого, яке погоджено прокурором, про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів та забезпечення можливої конфіскації майна.

Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, слідчий суддя вважає, що арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 442,8 кв. м., житловою площею 177,7 кв.м.; земельну ділянку кадастровий номер :05:006:0023, площею 0,3 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області; земельну ділянку кадастровий номер :05:006:0028, площею 3,2740 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, необхідно накласти шляхом заборони розпоряджатися (відчужувати) вказаними об`єктами нерухомого майна будь-яким чином, однак без позбавлення власника (користувача) права користування зазначеним майном.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке зареєстроване за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 442,8 кв. м., житловою площею 177,7 кв.м.;

- земельну ділянку кадастровий номер :05:006:0023, площею 0,3 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області;

- земельну ділянку кадастровий номер :05:006:0028, площею 3,2740 га, розташовану на території Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області, шляхом заборони розпоряджатися (відчужувати) вказаними об`єктами нерухомого майна будь-яким чином, однак без позбавлення власника (користувача) права користування зазначеним майном.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника ОСОБА_4 .

Зобов`язати старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника ОСОБА_4 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: