єдиний унікальний номер справи 546/689/22
номер провадження 1-кп/546/8/24
В И Р О К

іменем України

15 травня 2024 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Решетилівка Полтавської області кримінальне провадження № 0000302 від 04.06.2022 стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Глибока Балка Решетилівського району Полтавської області, непрацюючого, неодруженого, маючого середню освіту, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

УСТАНОВИВ:

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року на території України оголошено загальну мобілізацію.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені у повістках.

ОСОБА_5 строкову службу у Збройних Силах України не проходив, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) з 05.04.2022. Відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_5 с військовозобов`язаним та підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

ОСОБА_5 в ІНФОРМАЦІЯ_2 був зарахований солдатом військової частини НОМЕР_1 .

04.04.2022 висновком військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 визнаний придатним до військової служби під час загальної мобілізації в Збройних Силах України.

27.05.2022 року ОСОБА_5 було оголошено та роз`яснено зміст повістки про його явку 31.05.2022 на 16 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, для відправлення у військову частину в складі команди військової частини НОМЕР_1 . Також, ОСОБА_5 був попереджений про відповідальність за ухилення віз призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Проте, ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним і діючи з прямим умислом, тобто завідомо знаючи про висновок військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про придатність його до військової служби, будучи обізнаним про його призов на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та заздалегідь попередженим про строк і необхідність його явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до військової частини, бажаючи ухилитися від призову на військову службу час мобілізації, на особливий період, на зазначений у повістці час, без поважних причин, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією, на особливий період, та відправки до військової частини, чим прямо ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 відмовився від надання суду показань. У судових дебатах зазначив, що винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнає, просить визнати його невинуватим, виправдати та закрити кримінальне провадження з підстав відсутності складу кримінального правопорушення.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України повністю підтверджується дослідженими судом в судовому засіданні доказами, а саме:

показаннями свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні, який є старшим інспектором ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 29.05.2022 він згідно ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» разом із працівниками поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , проводив вручення повісток особам, які перебувають на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Близько 16 годин на автостанції м. Решетилівка помітив автомобіль «Волга», який належить ОСОБА_5 Зупинилися біля нього та вийшли з автомобіля. Він вручав повістку про виклик ОСОБА_5 за мобілізацією до ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 відмовився від отримання повістки, почав вести себе протиправно, залазив через задні двері автомобіля на крісло водія, вів себе зухвало по відношенню до нього. Для складання Акту про відмову у отриманні повістки було запрошенні два свідка. У їх присутності складений Акт, зачитаний ОСОБА_5 в голос з роз`ясненням у голос дати та часу необхідності явки, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для направлення до військової частини. Причини неможливості явки, право на відстрочку, або стан здоров`я, який унеможливлює явку не повідомляв. 31.05.2022 у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Було складено повідомлення про вчинення ним кримінального правопорушення, яке направлено до відділу поліції. ОСОБА_5 за викликом ІНФОРМАЦІЯ_2 перший раз з`являвся по повістці, пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним для проходження військової служби, що підтверджується висновком військово-лікарської комісії;

показаннями свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні, який є інспектором з РПП СПД № 1 ВП № 2 Полтавського РУП про те, що у травні 2022 в екіпажі з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 проводили патрулювання з працівником військомату ОСОБА_6 , ним вручались повістки про необхідність явки до військомату. Проїжджаючи вул. Шевченка в м. Решетилівка на автостанції був помічений ОСОБА_5 . Його особа була відома, оскільки він є місцевим мешканцем та раніше вчиняв адміністративне правопорушення на блокпосту. Коли під`їхали до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 намагався вручити йому повістку. ОСОБА_5 категорично відмовився, бігав кругом автомобіля, через задні двері переліз на переднє крісло водія і відчинив вікно, були запрошені поняті для оголошення повістки. ОСОБА_6 оголосив зміст повістки у голос та роз`яснював коли необхідно з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_5 у цей час перебував в автомобілі, вікно у якому було відчинено і він чув зміст оголошеного. Він відмовився від отримання за участю свідків, було складено Акт;

показаннями свідка ОСОБА_11 , у судовому засіданні, про те, що 29.05.2022 після 17 години разом з ОСОБА_12 стояли біля магазину та розмовляли про автомобілі. Побачили як під`їхали поліцейські та військовий ОСОБА_6 до автомобіля. ОСОБА_6 запросив їх із зазначенням, що буде вручатися повістка. Підійшли до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 почав йому щось вручати, ОСОБА_5 відмовився, заліз в свій автомобіль із задніх дверей, потім переліз на передні, привідкрив вікно. Знімав ці події працівник поліції та ОСОБА_5 ОСОБА_6 питав у ОСОБА_5 , чому він не з`явився до військомату. ОСОБА_5 казав, що був хворий. Яку повістку саме йому вручали, першу чи другу не знає. Йому повістку зачитували у голос, роз`яснювали про відповідальність, ОСОБА_5 відмовлявся від отримання. ОСОБА_6 склав Акт, вони як поняті його підписали, що дійсно події були і що ОСОБА_5 вручалась повістка, а він відмовився. Тиску зі сторони працівників поліції та військового ОСОБА_6 не було. Зміст повістки оголошувався навіть із зазначенням військової частини. ОСОБА_5 розумів зміст повістки;

показаннями свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні, який зазначив, що перебуває на посаді старшого дільничного СПД № 1 ВП № 2 Полтавського РУП, 29.05.2022 близько 18 години спільно з представником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на підставі спільних розпоряджень здійснювали вручення повісток. ОСОБА_6 біля автостанції, яка розташована по АДРЕСА_2 помітив автомобіль «Волга», яким користується ОСОБА_5 . Вони під`їхали до нього, ОСОБА_5 у цей час стояв біля автомобіля. ОСОБА_6 вручав йому повістку про явку до шостого відділу, але ОСОБА_5 відмовився у її отриманні. У подальшому були запрошені поняті: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у присутності яких ОСОБА_6 склав Акт про відмову у отриманні повістки. Акт був зачитаний у голос, засвідчений підписами понятих та ОСОБА_6 Тиск на ОСОБА_5 ні фізичний, ні моральний не здійснювався. Фіксування подій здійснювалось ним на мобільний телефон, у подальшому передано слідчому. Зміст повістки, та явку до шостого відділу РТЦК 31.05.2022 о 16 годин для відправки до військової частини буз зрозумілий ОСОБА_5 ;

показаннями свідка ОСОБА_12 , у судовому засіданні, про те, що 29.05.2022 зачинив магазин по закінченню робочого часу та стояв розмовляв з ОСОБА_11 . Близько 18 години працівники поліції запросили до автостанції в м. Решетилівка для вручення повістки ОСОБА_5 . Працівник ЦК намагався вручити повістку ОСОБА_5 , останній відмовився і було складено Акт. Вони як поняті посвідчили підписом Акт. Зміст повістки був озвучений ОСОБА_5 із зазначенням часу, дати та місяця прибуття. ОСОБА_5 розумів зміст і чув, оскільки всі були разом. ОСОБА_5 закрився в автомобілі і не виходив, коли йому почили вручати повістку. Через напіввідкрите вікно автомобіля знімав та все чув;

показаннями свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні, який є поліцейським з РПП СПД № 1 ВП № 2 Полтавського РУП, про те, що у травні 2022 року спільно з представником війскомату були спільні заходи. Проїжджаючи по вул. Шевченка в м. Решетилівка працівником ТЦК ОСОБА_6 був помічений поблизу автостанції автомобіль ОСОБА_5 . Коли вони під`їхали, ОСОБА_5 перебував біля свого автомобіля. ОСОБА_6 хотів вручити ОСОБА_5 повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_5 відмовився від отримання і було складено Акт про відмову. ОСОБА_8 здійснював відеофіксацію. Повістку було зачитано ОСОБА_5 , який перебував в автомобілі, у якому було відчинено вікно. ОСОБА_5 ніхто не погрожував, не заважав поїхати;

даними облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 , є придатним, прийнятий на облік 05.04.2022, прибув з неперебувавших на обліку (а.с. 91);

даними картки обстеження та медичного огляду № 191 від 04.04.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій в графі 11. Інформація щодо стану мого здоров`я надана мною в повному обсязі, попереджений про надання неповної та недостовірної інформації міститься підпис обстежуваного, в графі 12. Зазначено про придатність до військової служби (а.с. 92);

відомостями повістки про те, що ОСОБА_5 , 1987 року народження, необхідно з`явитися 31.05.2022 о 16 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_3 для направлення до в/ч НОМЕР_1 (а.с. 89);

даними акту від 27.05.2022, складеного у м. Решетилівка, старшим інспектором ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 , у присутності понятих: ОСОБА_12 ; ОСОБА_11 , про те, що ОСОБА_5 під час оповіщення про призов під час мобілізації відмовився отримувати повістку про явку ІНФОРМАЦІЯ_7 на відправку до військової частини НОМЕР_1 на 16:00 годин 31.05.2022. Акт підписано ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 (а.с. 90);

даними довідки КНП «Решетилівська центральна лікарня» № 02.8-18/347 від 08.06.2022, відповідно до яких ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.05.2022 на лікування в закладі не перебував (а. с. 95);

даними довідки КНП «Центр ПМСД Решетилівської міської ради» № 01-13/499 від 09.06.2022, відповідно до яких ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за медичною допомогою у період часу із 27.05.2022 по теперішній час до лікувального закладу не звертався (а.с. 96);

даними повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 01.06.2022 за №66/3/1370 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 , у якому начальника СПД АДРЕСА_3 повідомлено про те, що гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_9 як військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації. 27.05.2022 ОСОБА_5 працівник ІНФОРМАЦІЯ_8 намагався вручити повістку про призив на військову службу під час загальної мобілізації на 16.00 годин 31.05.2022, але ОСОБА_5 відмовився отримувати повістку, про що було складено Акт. Також ОСОБА_5 у вказаній в повістці термін для направлення до військової частини без поважних причин не прибув, та про причини в установлений законодавством строк не повідомив. Просить внести відомості до ЄРДР (а.с. 88);

даними протоколу огляду від 24.06.2022, проведеного за участю ОСОБА_8 , понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та фото таблиць до нього, у ході якого проведеного огляд об`єкту - мобільного телефону iPhone НОМЕР_3 mini моделі MLK03HU/A на якому мається відеоматеріал вручення ОСОБА_6 поблизу автостанції по вул. Шевченка в м. Решетилівка ОСОБА_5 повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 , факт того, що ОСОБА_5 сідає на заднє пасажирське сидіння через ліві двері, складання акту у присутності понятих про відмову в отриманні повістки (а.с. 97-103);

даними CD-диску до протоколу огляду, на якому зображено, як біля автомобіля «Волга» перебуває ОСОБА_5 , інспектор ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_6 підходить до нього представляється та повідомляє про вручення повістки про явку до ІНФОРМАЦІЯ_8 для направлення до військової частини, ОСОБА_5 не бере повістку та прямує до автомобіля, сідає у транспортний засіб і починає знімати. Потім виходить з автомобіля і іде у напрямку місця водія автомобіля, йому зазначається зміст повістки про явку о 16.00 годині 31.05.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що він зазначає про його явку завтра о 08.00 годин, щоб поставити підпис у повістці. Потім ОСОБА_5 сідає на заднє пасажирське сидіння автомобіля перелазить на водійське крісло. Інспектор ОСОБА_6 в присутності двох понятих складає Акт про відмову в отриманні повістки про явку на 16.00. годин 31.05.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_8 зачитує його і голос ОСОБА_5 , який сидить в автомобілі з неповністю відкритим вікном, веде діалог, що свідчить про його розуміння змісту повістки (а.с. 82);

На уточнююче запитання суду з приводу чи громадян зображений на відео є ОСОБА_5 , обвинувачений зазначив, що цей чоловік сильно схожий на ОСОБА_5 .

На уточнююче запитання суду з приводу того, яка була причина відмови від отримання повістки та чи з`явився ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_8 28.05.2022 о 08.00. годині, як повідомляв на відео. ОСОБА_5 зазначив, що він особисто хотів отримати повістку у приміщенні РТЦК, наступного дня (тобто 28.05.2022) не з`явився, оскільки складання Акту позбавило його можливості прибути до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Також судом досліджено CD диски вручення 02.09.2022 матері обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_17 повістки про виклик для допиту ОСОБА_5 від отримання якої вона відмовилась та 12.09.2022 повідомлення про підозру для передання обвинуваченому, на якому в присутності понятих ОСОБА_17 оголошено зміст підозри ОСОБА_5 за ст. 336 КК України та надано її для передання ОСОБА_5 , від підпису в отриманні підозри ОСОБА_17 відмовилась. ОСОБА_5 особисто повідомлено про підозру 13.09.2022. Судом досліджено CD-диск, наданий стороною захисту, який містить відео про повідомлення про підозру ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 (а. с. 41, 83, 84, 108).

Судом встановлено, що події відмови від отримання повістки ОСОБА_5 відбувались саме 27.05.2022, що визнавалось під час судового розгляду стороною захисту та підтверджується дослідженими доказами. Зазначення свідками обвинувачення у показаннях дати 29.05.2022 є помилковим, оскільки сплинув значний час з моменту події.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судових дебатах зазначив суду, що твердження в обвинувальному акті, про те, що він є військовозобов`язаним та підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період спростовується матеріалами справи. ІНФОРМАЦІЯ_10 були вістуні законні підстави та повноваження зараховувати його солдатом та відсутності у нього статусу резервіста.

На дані доводи обвинуваченого суд зазначає наступне.

24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», дію якого продовжено, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України оголошено проведення мобілізації, у тому числі на території Полтавської області.

Статтею 17 Закону України «Про оборону України» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Частиною 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закріплено поняття військовозобов`язаної особи - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Та поняття резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Статтею 27 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

2. Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.

3. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.

4. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.

Частини 1, 2 статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлює, що військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад. Рядовий склад: рекрут, солдат, старший солдат.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, ОСОБА_5 народився 20.06.1987 року, тобто є особою призовного віку (а.с.84).

За результатом проведеного обстеження та медичного огляду № 191 військово-лікарською комісією від 04.04.2022, визнаний придатним до військової служби (а.с.92).

З облікової карти до військового квитка НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 зарахований у запас 05.04.2022, як такий, що не проходили військової служби, з правильним зазначенням категорії обліку ІІ, складу - рядовий. Зазначення у обліковому документі військового звання - солдат, не може вплинути на конституційний обов`язок громадянина України ОСОБА_5 щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та повинен був присвоюватись наказом командира військової частини на відправку до якої ОСОБА_5 не з`явився.

Доводи обвинуваченого з приводу відсутності правосуб`єктивності ІНФОРМАЦІЯ_12 та намагання 27.05.2022 вручення його повістки неповноважними особами за відсутності правових підстав під примусом озброєних осіб є ознакою вербування, та саме такого висновку дійшов Зіньківський районний суд Полтавської область у справі № 530/337/23, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Обвинуваченим в обґрунтування відсутності правосуб`єктивності ІНФОРМАЦІЯ_12 надавався лист Державної служби статистики України від 02.10.2023, який досліджувався судом (а.с. 187.)

Як вбачається із змісту доданого листа, органи державної статистики здійснюють облік юридичних осіб та відокремлених підрозділів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. Станом на 03.10.2023 відомості щодо суб`єктів з « ІНФОРМАЦІЯ_13 » або ІНФОРМАЦІЯ_8 , або з ідентифікаційним кодом 26620906 не надходили.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021, який набрав чинності 23.04.2021, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються на базі діючих військових комісаріатів шляхом їх перетворення протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є правонаступниками військових комісаріатів, на базі яких вони утворюються.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування й територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

23 лютого 2022 року Кабінет міністрів України постановою № 154 затвердив Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Цей документ постановлено відповідно Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються ОСОБА_18 .

У пункті 3 Положення від 23.02.2022 року №154 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, передбачено, що Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи ІНФОРМАЦІЯ_14 , областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному ІНФОРМАЦІЯ_14 , області, м. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Безпосереднє керівництво територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки і контроль за їх діяльністю здійснюють відповідні оперативні командування, а загальне - Командування Сухопутних військ Збройних Сил, яке узгоджує основні питання діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з відповідними структурними підрозділами

ІНФОРМАЦІЯ_15 є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний ІНФОРМАЦІЯ_16 , що затверджується керівником ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_17 утворений на підставі діючого законодавства України, дії старшого інспектора ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 щодо вручення повістки про призов під час мобілізації ОСОБА_5 є цілком законними, оскільки саме на вказаний орган покладено обов`язок здійснювати мобілізацію населення. Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 , що ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснюють комплектування особового складу, а не Збройних Сил України, є помилковим, оскільки представником шостого ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснювалось виконання функцій щодо мобілізації населення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що висновки суду першої інстанції викладені у вироку, не застосуються судом, оскільки застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, твердження обвинуваченого про те, що вирок Зіньківський районний суд Полтавської область у справі № 530/337/23 не скасовано є помилковим, оскільки ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31.10.2023 вказаний вирок скасовано та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

Також обвинувачений ОСОБА_5 посилається на вручення йому тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 05.04.2022 шляхом обману та не роз`яснення йому права на заміну виконання військового обов`язку альтернативною службою з міркувань совісті відповідно до стандартів прав людини. Він є віруючою людиною, прихожанином Української автокефальної православної церкви Харківсько-Полтавської Єпархії по цей час. Внутрішні протиріччя пов`язані з його релігійними переконаннями та змушенням його працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 користуватися зброєю, відсутність юридичних знань призвело до його помилки, а не злочину.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 у судових дебатах зазначив, що опікувався братом ОСОБА_19 , який мав гостру ниркову недостатність, перебував на лікуванні гемодіалізу два дні на тиждень по чотири години, був інвалідом з дитинства. Вказані підстави, на думку обвинуваченого, унеможливлювали його призов на військову службу за мобілізацію.

У судовому засіданні судом досліджено копію залікової книжки № 02-09-Б, з якої вбачається, що ОСОБА_5 навчався в Українській автокефальній православній церкві Харківсько-Полтавської Єпархії Колегія ОСОБА_20 на факультеті богослужіння, вступ у 2009 році, маються відомості складання іспитів та заліків (а. с.60-64).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію від 29.06.1992 № 98 зареєстровано статут релігійної громади Миколаївського молитовного будинку Української автокефальної православної церкви діяльність якої поширюється на с. Глибока Балка та навколишні населені пункти (а. с. 66).

Згідно даних довідки Колегії ОСОБА_20 від 28.07.2023, ОСОБА_5 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_18 , 01.09.2009 вступив на навчання до вищого духовного навчального закладу «Колегія ОСОБА_20 » і продовжував навчатись до 31.06.2014, після чого залишив заклад у зв`язку із сімейними обставинами , не захистивши дипломної роботи (а. с. 65).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , який є батьком обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначив, що має п`ять дітей, його син ОСОБА_5 віруюча людина. З дитинства вивчав Біблію і є його прихожанином. У 2009 році почав навчатися у Харківській філії Львівської духовної церкви. ОСОБА_5 ніколи не служив в армії, не проходив військову службу і не є військовозобов`язаним. Дії ІНФОРМАЦІЯ_4 є неправомірними, оскільки існує альтернативна невійськова служба. Також ОСОБА_5 опікувався братом ОСОБА_22 , який з 10 років тяжко хворів, був інвалідом 1,2 групи, возив його на процедури. З підстав того, що ОСОБА_5 арештували, ОСОБА_22 помер, вже його відвозив старший брат.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 огли надав суду показання, у яких зазначив, що він є товаришем ОСОБА_19 , знає його з 2009-2010 року, оскільки разом навчались у школі. ОСОБА_5 знає з 2014 року. Йому відомо, що саме ОСОБА_5 опікувався брата, возив на лікування два рази на тиждень, оскільки ОСОБА_22 хворів. Коли ОСОБА_22 помер, він перебував на фронті. Йому не зрозуміло чому арештували ОСОБА_5 і померла людина. Він також знайомий з матір`ю ОСОБА_22 . Йому відомо, що ОСОБА_5 навчався у семінарії на священика, він до нього звертається із запитаннями і ОСОБА_5 роз`яснює питання про Біблію, ОСОБА_24 . Вважає, що ОСОБА_19 перебував на утриманні ОСОБА_5 . Події вручення ОСОБА_5 повістки невідомі, вважає, що ОСОБА_5 є військовозобов`язаним, але оскільки опікувався братом мав відстрочку, але йому не дали можливість отримати документи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , надав суду показання, у яких зазначив, що з 2018 року знає ОСОБА_19 та ОСОБА_5 . ОСОБА_22 був у тяжкому стані з 2022 року не ходив, ОСОБА_26 возив його на гемодіаліз. За ОСОБА_19 нікому було доглядати, мати була невелика, сестра мешкала у м. Решетилівка. ОСОБА_26 та його батько є віруючими.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 , яка є старостою на території сіл Лобочі, Глибока Балка, Крохмальці, Тривайли, Коржі, надала показання, у який зазначила, що обставини вручення ОСОБА_5 повістки їй невідомі. Знає, що у ОСОБА_5 був брат ОСОБА_19 , який хворів. ОСОБА_5 12 або 15 вересня 2022 року приїздив у старостат з підстав зміни групи інвалідності брата і питав, які документи необхідні для оформлення догляду за братом. ОСОБА_5 знає є 1993 року, був товариською людиною, навчавсь в міру можливостей. ОСОБА_19 знає з 1998 року. Знає матір та їх батька, двох сестер. Діагноз, яке лікування, та яку брав участь ОСОБА_5 у лікуванні ОСОБА_22 не знає. Також не відомо чи є ОСОБА_5 членом релігійної організації.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , яка є діловодом території сіл Лобочі, Глибока Балка, Крохмальці, Тривайли, Коржі, надала показання, у яких зазначила, що ОСОБА_5 12 вересня 2022 року звертався до них з підстав переоформлення пенсії брата ОСОБА_19 з підстав зміни групи інвалідності з ІІ на ОСОБА_29 Запитував який пакет документів необхідний для оформлення догляду за братом, але після того не з`явився. 17.09.2022 ОСОБА_22 помер. Їй відомо, що в родині ще є сестра, яка мешкає в м. Решетилівка, брат ОСОБА_30 . Не знає чи є ОСОБА_5 членом релігійної організації, його батько є віруючим. Підстави вручення ОСОБА_5 повістки їй не відомі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_31 , яка є лікарем нефрологом Центру нефрології та діалізу КП «Полтавська обласна лікарня ім.. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради», надала показання, у яких зазначила, що ОСОБА_19 був її пацієнтом, мав тяжку хворобу нирок, перебував на гемодіалізу з 24.06.2022. Стаціонарно лікувався з 22.06.2022 по 25.07.2022, потім був на амбулаторному лікуванні, йому проводився гемодіаліз по чотири години два рази на тиждень. На процедуру його привозив ОСОБА_5 31.05.2022 на процедуру саме гемодіалізу не привоз. 17.09.2022 ОСОБА_19 помер.

На уточнююче запитання суду, свідок ОСОБА_31 , зазначила, що на процедуру гемодіалізу пацієнта може привозити будь-яка особа, родич а також сусід. У більшості ці дії виконують родичі.

Також стороною захисту як доказ в обгрунтування здійснення опікунства та догляду ОСОБА_5 над ОСОБА_19 надана копія паспорта ОСОБА_19 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_19 та картки платника податку (а. с. 43).

Відповідно до копій свідоцтва про народження серії ІІ НОМЕР_6 ,ІІ НОМЕР_7 , ОСОБА_19 та ОСОБА_5 є рідними братами (а. с. 65,66).

Відповідно даних довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії № 458231 від 21.10.2021, відповідно до якої ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_20 має ІІ групу інвалідності з 01.05.2021. Визначена індивідуальна програми реабілітації інваліда ОСОБА_19 №1125. Призначення лікування лікаря окуліста за консультативним висновком. 07.09.2022 ОСОБА_19 встановлена І група інвалідності за даними довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 466449 (а. с. 42, 46-47, 51, 60).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 24 від 22.07.2022, у відомостях про уповноваженого представника сім`ї зазначено ОСОБА_19 , у відомостях про сім`ю - брат ОСОБА_5 . Зареєстровані ОСОБА_19 та ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 за даними витягу з реєстру територіальної громади (а.с. 44-45, 49, 68).

Відповідно до даних копії лікарського свідоцтва про смерть № 187 від 19.09.2022, ОСОБА_19 помер 17.09.2022 (а. с. 48).

До складу сім`ї обвинуваченого ОСОБА_5 , адреса АДРЕСА_1 , станом на 15.07.2022 входить: мати - ОСОБА_17 ; батько - ОСОБА_21 ; брат - ОСОБА_19 ; брат - ОСОБА_32 (а.с. 50).

Суду надані копії квитанцій від 10.09.2022 придбання ліків Мосогамма, Еноксапарін, Леркамен (а. с. 58).

Відповідно до копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 12643, ОСОБА_19 , перебував на стаціонарному лікуванні у Центрі нефрології та діалізу КП «Полтавська обласна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради», з 22.06.2022 по 25.07.2022 року. 27.07.2022 сформовано електронне направлення ОСОБА_19 на консультацію до лікаря невролога (а. с. 69-72, 75).

Відповідно до даних копії пенсійного посвідчення № , ОСОБА_17 є пенсіонеркою (а.с. 74).

Суд не бере до уваги наданий бланк заяви для надання грошової допомоги на лікування, з підстав відсутності заповненої інформації та неналежності вказаного доказу (а.с. 78).

Згідно листа Решетилівської міської ради №01-40/3180 від 16.08.2022, виконавчий комітет міської ради, стосовно громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , повідомляє наступне, що вищезазначений громадянин не звертався до органу опіки та піклування міської ради, як заінтересована особа, стосовно надання висновку до суду про доцільність призначення його опікуном в разі визнання одного із його рідних недієздатним. Також, від громадянина ОСОБА_5 не надходило письмових звернень щодо визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг та подальшого призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є особами з інвалідністю І групи, дітьми з інвалідністю, громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися чи дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні уродження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги (а.с. 119).

Відповідно до стаття 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Аналогічну норму права містить і пункт 2 Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №2066 від 10.11.1996 року. Перелік таких організацій затверджується Кабінетом Міністрів України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження цього права із зазначенням строку дії.

Разом з тим, суд зазначає, що частинами 1, 2 статті 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (надалі - Пакт) кожній людині гарантовано право на свободу думки, совісті і релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних та ритуальних обрядів та вчень. Ніхто не повинен зазнавати примусу, що принижує його свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір.

Відступ від положень цієї статті згідно з частинами 1, 2 статті 4 Пакту не допускається навіть під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.

Статтею 9 ЄКПЛ передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до частини 2 зазначеної вище статті підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, всупереч доводам сторони захисту, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним, а може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета - інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише у тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених вище законних цілей.

Ні стаття 18 Пакту, ні стаття 9 Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

Разом із тим, Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ, Суд) у своїй практиці сформував орієнтири, за якими відмова від військової служби є переконанням, що досягає достатнього ступеня сили, серйозності, послідовності та важливості, щоб на нього поширювалися встановлені статтею 9 ЄКПЛ гарантії, у випадках, коли така відмова мотивована серйозним і непереборним конфліктом між обов`язком служити в армії та совістю людини або її щирими та глибокими, релігійними чи іншими, переконаннями (див., зокрема, рішення у справах: «Баятян проти Вірменії» (Bayatyan v. Armenia) від 27 жовтня 2009 року, заява № 23459/03, пункт 110; «Папавасілакіс проти Греції» (Papavasilakis v. Greece) від 15 вересня 2016 року, заява № 66899, пункт 36; «Мушфіг Маммадов та інші проти Азербайджану» (Mushfig Mammadov et Autres c. Azerbaidjan) від 17 жовтня 2019 року, заяви № 14604/08 та 3 інших, пункт 74; «Канатли проти Туреччини» (Kanatli v. Turkiye) від 12 березня 2024 року, заява № 18382/15, пункт 42).

Водночас ЄСПЛ послідовно визнає, що коли особа, посилаючись на статтю 9 Конвенції, просить скористатися правом на сумлінну відмову від військової служби, вимоги компетентними органами держави певного рівня доказування для обґрунтування такого прохання і відмова у його задоволенні, якщо відповідні докази не надаються, не суперечать положенням зазначеної вище статті (зокрема, рішення у справах: «Енвер Айдемір проти Туреччини» (Enver Aydemir v. Turkiye) від 07 червня 2016 року, заява № 26012/11, пункти 78, 81; «Дягілєв проти Росії» від 10 березня 2020 року, заява № 49972/16, пункт 62; «Канатли проти Туреччини», згадане вище). Фактично у цьому випадку на карту поставлено питання про розуміння та межі свободи релігії та совісті (рішення у згаданих вище справах: «Енвер Айдемір проти Туреччини», пункт 78; «Канатли проти Туреччини», пункт 43).

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава вправі встановлювати процедури для оцінки серйозності переконань людини і запобігати спробам зловживання можливістю звільнення з боку осіб, котрі у змозі нести військову службу (рішення у зазначених вище справах: «Папавасілакіс проти Греції», пункт 54; «Дягілєв проти Росії», пункт 63). Питання про те, чи підпадає відмова від проходження військової служби під дію положень статті 9 ЄКПЛ і в якій мірі, має оцінюватися залежно від конкретних обставин кожної справи (рішення у згаданих вище справах: «Баятян проти Вірменії», пункт 110; «Мушфіг Маммадов та інші проти Азербайджану», пункт 74; «Дягілєв проти Росії», пункт 59).

У справі «Дягілєв проти Росії» Суд констатував відсутність порушення вимог статті 9 Конвенції у зв`язку з відмовою компетентними органами держави у задоволенні клопотання про заміну виконання військового обов`язку альтернативною невійськовою службою заявнику, котрий не підтвердив жодними доказами своєї належності до релігійних організацій, пацифістських рухів чи інших об`єднань громадян, які б сповідували і публічно заявляли відповідні погляди і переконання. За обставин цієї справи Суд визнав, що заявник не довів наявності у нього глибокого непереборного конфлікту між обов`язком служити в армії та його переконаннями (пункти 15, 93-95).

На рівні національного законодавства нашої держави право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, зміст якого розкрито у статті 35 Конституції України. Одним із аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, відповідно до частини 4 згаданої статті у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Положення частини 4 статті 35 Конституції України як конституційно-правова норма згідно з частиною 3 статті 8 Основного Закону є нормою прямої дії. Проте цим конституційним положенням лише передбачено конституційну гарантію заміни військової служби альтернативною невійськовою за умови існування такої обставини, як несумісність виконання військового обов`язку з релігійними переконаннями громадянина. Водночас Конституція України не унормовує спосіб доведення цієї обставини, який визначається спеціальним законодавством.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що в умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії і високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання конституційного обов`язку захисту Вітчизни. За таких особливих умов досягнення справедливого балансу між правом людини за статтею 9 Конвенції і статтею 35 Конституції України в аспекті можливості сумлінної відмови від військової служби та інтересами захисту суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод інших осіб вимагає забезпечення об`єктивної перевірки тверджень особи про несумісність її релігійних переконань з військовою службою і підтвердження доказами наявності відповідних релігійних переконань. Це не означає, що можливість здійснення права на сумлінну відмову від військової служби обмежується членством у зареєстрованих релігійних організаціях, зміст віровчення яких передбачає безумовну неприпустимість такої служби, носіння та використання зброї. Дійсно, право на свободу віросповідання має як зовнішній, так і внутрішній аспекти, й об`єднання з іншими людьми у релігійні організації як соціальні структури є лише однією з альтернативно можливих форм його зовнішнього вираження. Проте відмовляючись від служби у збройних силах з міркувань совісті, особа має продемонструвати наявність у неї відповідних глибоких, щирих та послідовних релігійних переконань певними даними, крім власних слів і тверджень близьких осіб (інформацією про публічні висловлювання у минулому такої світоглядної позиції, участь у суспільних рухах пацифістської спрямованості тощо).

Аналогічна позиція викладена у постанов Верховного Суду від 02.05.2024 у справі № 344/12021/22.

Оцінивши подані сторонами і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає непідтвердженими існування обставин, які давали ОСОБА_5 право на сумлінну відмову від військової служби та її заміну альтернативною (невійськовою) службою.

Зокрема, обвинувачений, свідки сторони захисту зазначали, що ОСОБА_5 є віруючою людиною. З документів, наданих стороною захисту, в обгрунтування цих обставин, судом установлено, що ОСОБА_5 навчався у вищому духовному навчальному закладі «Колегія Патріарха Мстислава» до 31.06.2014, після чого залишив заклад у зв`язку із сімейними обставинами, не захистивши дипломної роботи. Інших доказів належності обвинуваченого до релігійної організації не надані. Тобто, ОСОБА_5 на час вчинення дій, поставлених йому за провину не був, і не є станом на зараз членом жодної з релігійних організацій.

Крім того, суд також вважає недоведеними доводи сторони захисту, з приводу опіки та догляду обвинуваченим ОСОБА_5 за братом ОСОБА_19 , який був інвалідом ІІ групи з 01.05.2022 та інвалідом І групи з 06.09.2022, помер 17.09.2022.

Процедура оформлення догляду визначена Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Догляд здійснюється за собами з інвалідністю I групи ( крім тих, хто потребує допомоги внаслідок психічного розладу). Догляд може здійснюватись особами із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (чоловік, дружина, діти віком до 18 років, а також діти, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (в тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю). Порядком встановлено перелік відповідних документів для оформлення догляду за особами з інвалідністю І групи.

Як зазначили свідки: ОСОБА_27 , яка є старостою на тереторії сіл Лобочі, Глибока Балка, Крохмалі, Тривайки, Коржі та ОСОБА_28 яка є діловодом, ОСОБА_5 звернувся до них з приводу надання переліку документів для оформлення догляду за братом ОСОБА_19 12.09.2022, які ним не були подані. ОСОБА_19 встановлено І групу інвалідності з 06.09.2022, Тобто 27.05.2022 - відмови ОСОБА_5 від вручення повістки та 31.05.2022 - дати явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 не здійснював догляд за ОСОБА_19 на підставі здійснення процедури оформлення догляду визначеної Порядком.

Листом Решетилівської міської ради №01-40/3180 від 16.08.2022 також підтверджується відсутність звернень ОСОБА_5 до міської ради для встановлення опікунства чи догляду за особою, яка є інвалідом І групи.

Щодо посилання обвинуваченого на необхідність возити брата ОСОБА_19 на процедуру гемодіалізу, як підставу догляду, суд зазначає, що вказана процедура, згідно виписки з медичної карти № 12643 та показань свідка- лікаря ОСОБА_33 , ОСОБА_19 призначена після виписки з стаціонарного лікування, що мало місце 25.07.2022, тобто після вчинення дій, поставлених йому за провину. Крім того, відповідно до довідки про склад сім`ї, за місцем реєстрації ОСОБА_19 - зареєстрований брат ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_21 та є рідна сестра ОСОБА_34 .

Суд також відхиляє доводи обвинуваченого щодо нікчемності статті 336 КК України, оскільки, Законом України № 1357-IX від 30.03.2021 року внесено зміни до Кримінального кодексу України та статтю 336 КК України викладено у відповідній редакції.

Дослідивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ст. 366 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 - судом не встановлені.

Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому також враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також суд повинен враховувати, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, його вік, майновий стан відповідно до довідки про доходи (а.с. 61-62), а також те, що обвинувачений раніше не судимий (а.с. 86), на диспансерному обліку КНП «Решетилівська центральна лікарня» у лікаря - нарколога, лікаря - фтизіатра, лікаря- психіатра не перебуває (а.с.87), у КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської області» на лікуванні не перебував (а.с. 93, 94), зареєстрований як фізична особа-підприємець станом на 27.02.2022 (а.с. 62), не одружений, не має на утриманні осіб.

Тому з урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах, передбаченого санкцією ст. 336 КК України, у виді позбавлення волі на мінімальний строк, оскільки саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме положенням ч. 2 ст.65 КК України.

Будь-яких підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, судом не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні немає таких пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд також не встановив підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки таких обставин справи та даних про особу обвинуваченого, які дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, не встановлено.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, окрім вказаного, враховує що відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України.

З цих же підстав суд не бере до уваги висновок наданої суду досудової доповіді про те, що ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення, а також ризик небезпеки для суспільства є середнім, а виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2022 стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк рахувати з 15.09.2022, із визначенням застави в розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 24 810,00 грн. Строк дії запобіжного заходу визначено до 13.11.2022.

Згідно листа ДУ «Полтавська установа виконання покарань № 23» на рахунок ТУ ДСА в Полтавській області 19.09.2022 надійшли кошти як запобіжний захід (застава) за ОСОБА_5 , згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2022 у розмірі 24810,00 грн. ОСОБА_5 20.09.2022 звільнений з-під варти під заставу (а.с. 118).

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15 (далі-Порядок) встановлений порядок повернення застави, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

На підстав викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави підлягає продовженню з встановленими обов`язками до набрання вироком законної сили, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю - ОСОБА_35 , після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК.

Керуючись статтями 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, за період з 15.09.2022 по 20.09.2022, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2022 у справі №554/9433/22 (провадження №1-кс/554/10422/2022) у розмірі 24 810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) грн. 00 коп., внесену 19.09.2022 за обвинуваченого ОСОБА_5 - заставодавцем ОСОБА_36 на розрахунковий рахунок територіального управління ДСА України в Полтавській області - повернути заставодавцю ОСОБА_37 .

Речові докази: CD диск із відео Audio AAС 44100Hz stereo 64 kbps; CD диск із відео вручення підозри; CD диск із відео вручення повістки; CD диск із відео відмови слідчого - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1