Справа № 463/8286/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/355/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2024 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

На вказану ухвалу суду перший заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржувану ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини покликання на умисне, з корисливих мотивів, з метою реалізації свого злочинного умислу, вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Покликаючись на положення ст.19, 23, 24 КК України, прокурор вказує, що умисел, мотив та мета є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Також прокурор покликається на положення ст. 505 КПК України, та вказує, що предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Однак, всупереч наведеним положенням кримінального та кримінального процесуального законів, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що ОСОБА_7 маючи умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 (грабіж), з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, вчинив такий грабіж.

Згідно ухвали суду 07.09.2020 близько 23-40год. ОСОБА_7 та Особа-1 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження), прямуючи по АДРЕСА_1 , побачили ОСОБА_9 та направились слідом за ним до будинку АДРЕСА_2 .

У цей момент у ОСОБА_7 , за попередньою змовою із Особа-1, виник спільний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 (грабіж). З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_10 та Особа-1, діючи з корисливих мотивів, підійшли до потерпілого ОСОБА_9 , при цьому представились працівниками поліції, почали розмовляти із ним, звинувачуючи його у вчиненні злочину. Далі, ОСОБА_7 та Особа-1 сказали ОСОБА_9 пред`явити документи, що посвідчують його особу, а також свій мобільний телефон. Тоді, потерпілий ОСОБА_9 вийняв із сумки, яку мав при собі, свій мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Redmi 8А» та тримав його у руці.

В цей час Особа-1 відійшов на декілька метрів у сторону від ОСОБА_7 , але продовжував розмовляти із ОСОБА_9 , при цьому відволікаючи потерпілого розмовами про його мобільний телефон, з метою надання ОСОБА_7 можливості викрасти мобільний телефон ОСОБА_9 . Тоді, ОСОБА_7 шляхом ривка відкрито викрав з руки ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Redmi 8А», ІМЕЇ: НОМЕР_1 , чорного кольору, вартістю 3699 грн., що був у чохлі накладці із полімеру чорного кольору, вартістю 155 грн., із захисним склом вартістю 65 грн., із сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» із абонентським номером: НОМЕР_2 , вартістю 25 грн., на рахунку якої коштів не було, із сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» із абонентським номером: НОМЕР_3 , вартістю 25 гри., на рахунку якої коштів не було.

Відібравши у потерпілого мобільний телефон із вищевказаним майном, ОСОБА_7 та Особа-1, з викраденим побігли у напрямку центральної частини міста по вул.Пекарській у м.Львові, утримуючи при собі викрадене майно, залишили місце вчинення злочину.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 та Особа-1 заподіяли ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3969 грн..

На апеляційний розгляд захисник та законний представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не прибули та про причини неявки не повідомили.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру, в апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Разом із тим колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи прокурора щодо безпідставного посилання місцевого суду на спрямованість умислу, мотиву і мету дій ОСОБА_7 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння.

Осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 563 від 04.11.2022, ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій страждав хронічним психічним захворюванням у формі органічним шизофреноподібним розладом з інтелектуально-мнестичним зниженням. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням - органічним шизофреноподібним розладом з інтелектуально-мнестичним зниженням. Не може усвідомлювати свої дії та керувати ним. Згідно наявної медичної документації захворювання почалось приблизно із 2018 року.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Тому, висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Слід звернути увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст. 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суди нижчих інстанцій увагу не звернули.

Таким чином, колегія погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що місцевий суд всупереч наведеним вище положенням кримінального та кримінального процесуального законів, в оскаржуваній ухвалі необґрунтовано зазначив про те, що ОСОБА_7 маючи умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 (грабіж), з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, вчинив такий грабіж.

За наведених обставин, апеляційну скаргу прокурора слід задоволити, та на підставі п.2 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409 КПК України змінити оскаржувану ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини покликання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2024 року про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 19 лютого 2024 року покликання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: