справа № 208/2719/24
№ провадження 1-в/208/137/24
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 в режимі відоеоконференції, захисника адвоката ОСОБА_6 , у відкритому судовому засіданні розглянувши клопотання ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34») відносно засудженої:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Перевальськ, Луганської області,

щодо обчислення строку покарання, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Заводського районного суду надійшло клопотання Кам`янської ВК-34 про усунення протиріч та визначення дат обчислення покарання відносно засудженої ОСОБА_8 .

Відповідно до клопотання, вироком Павлоградського міськрайонного районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 року, ОСОБА_8 засуджена за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі.

В період з 06.11.2028 року по 04.08.2019 року, засуджена утримувалась в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4», після чого прибула для відбуття покарання до ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 )», та 07.02.2022 року переведена для проходження лікування до ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10) Херсонської області.

З 24.02.2022 року, засуджена опинилась в районі проведення бойових дій та перебувала в установі відбуття покарання на тимчасовій окупованій агресором території. 11.05.2022 року ОСОБА_8 перевезена до слідчого ізолятора м. Херсона.

При залишенні окупованої території, 11.11.2022 року, засуджена звільнена окупаційною владою м. Херсона з-під варти разом з іншими засудженими.

Таким чином, ОСОБА_8 з 24.02.2022 року перебувала поза межами установи виконання покарань.

19.03.2024 року ОСОБА_8 затримана та направлена для подальшого відбуття покарання.

В клопотанні виправна колонія просить суд визначити дати обчислення строків покарання після повторного затримання ОСОБА_8 , та зазначити, які саме терміни підлягають зарахуванню у строк відбуття нею покарання.

В судовому засіданні представник установи підтримала клопотання.

Засуджена в судовому засіданні пояснила, що відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, з 24.02.2024 року вона опинилась в районі проведення бойових дій, перебувала в колонії на тимчасово окупованій території, а згодом перевезена окупаційною владою до слідчого ізолятора м. Херсона.

11.11.2022 року, при залишенні загарбниками територій, вона звільнена окупаційною владою з під варти разом з іншими засудженими. Після звільнення вона звернулася до органів поліції та повідомила про ситуацію, що склалась. Письмову форму звернення від неї не вимагали. Постійно була під наглядом органів поліції м. Херсона. Від відбування покарання не ухилялась. Вона орендувала житло, влаштувалась на роботу. Працівники поліції склали відносно неї протокол про адміністративне правопорушення в сфері торгівлі. Ніяких дій, щодо її затримання працівники поліції не проводили. 19.03.2024 року, її затримано органами поліції та направлено до подальшого відбування покарання. Просить зарахувати в строк відбуття призначеного покарання, утримання її під вартою на тимчасово окупованій території, знаходження на звільненій території України до моменту затримання, так як від відбуття покарання вона не ухилялась.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що Держава не виконала свої зобов`язання, не евакуювала засуджену згідно «Порядку проведення евакуації окремих категорій населення у разі введення правового режиму воєнного стану»

Засуджена на час окупації перебувала в установі відбуття покарання, та звільнена окупантами при залишенні територій. ОСОБА_8 не ухилялась від відбування покарання, після звільнення м. Херсона нікуди не втекла, повідомила органи поліції про свою особу як засудженої до позбавлення волі, орендувала житло та працевлаштувалась, але була взагалі забута Державою на півтора роки.

ОСОБА_8 знаходилась в полі зору правоохоронних органів, в тому числі на неї складався адміністративний протокол.

Враховуючи викладене, захисник вважає, що ОСОБА_8 не ухилялася від відбування покарання, і весь строк, з 24.02.2022 року по час її затримання 19.03.2024 року, підлягає зарахуванню в строк його відбуття.

Прокурор заперечував проти зарахування ОСОБА_8 в строк відбуття покарання, строк її знаходження в м. Херсон після звільнення з під окупації, зазначивши, що немає письмових підтверджень про те, що засуджена зверталась до органів влади та повідомляла, що вона є особою, яка звільнена окупаційною владою та не відбула покарання у виді позбавлення волі.

Розглянувши клопотання, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до правової позиції, визначеної Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, з урахуванням ч.6 ст. 9 КПК України та системного аналізу ст. ст. 537 та 539 КПК України, справи зазначеної категорії розглядаються судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, тобто справа підсудна Заводському районному суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в межах юрисдикції якого розташована установа відбуття покарання.

Вироком Павлоградського міськрайонного районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 року, ОСОБА_8 засуджена за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджена ОСОБА_8 в період з 06.11.2018 року по 04.08.2019 року утримувалась в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4»

Згодом, прибула для відбування покарання до ДУ «Мелітопольська УВП (№144)», звідки 07.02.2022 року переведена для проходження лікування до ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10) Херсонської області.

24.02.2022 року, розпочалась збройна агресія рф та засуджена ОСОБА_8 опинилась в районі проведення бойових дій і перебувала в установі відбуття покарання на тимчасовій окупованій території.

Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи і ніким не оспорювались.

З початком війни, розв`язаної рф проти України, в небезпечному становищі опинилися установи виконання покарань, зокрема виправні колонії, в яких тримаються засуджені.

Держава Україна несе відповідальність за осіб, які утримуються в установах відбуття покарання, і тому при відповідних загрозах, має бути чітко запланована вчасна евакуація або релокація закладів, які знаходяться на небезпечних або наближених до небезпечних територій, а також подальший порядок організації їх перебування в інших установах.

Відповідно до Постанови № 934 про «Порядок проведення обов`язкової евакуації окремих категорій населення у разі введення правового режиму воєнного стану», у разі введення правового режиму воєнного стану у місцевостях, наближених до районів, де ведуться бойові дії, проводиться обов`язкова евакуація засуджених та осіб, взятих під варту.

Виконати цей імператив можна лише з дотриманням відповідної послідовності, пов`язаної з виникненням підстав та виконанням визначених умов, в тому числі Указу Президента «Про введення воєнного стану в Україні», п. 24. ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»

Засуджені належать до цивільного населення, яке підлягає захисту відповідно до норм Женевської конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» та Додаткових протоколів до Женевських конвенцій від 1977 року. Тримання в`язнів на непідконтрольній території є незаконним, оскільки такі дії здійснюються без відповідних повноважень.

Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасницям про Європейські пенітенціарні правила, ухваленої 11.01.2006 року, визначено, що:

«При поводженні з усіма особами, позбавленими волі, необхідно дотримуватись їхніх прав людини. Особи, позбавлені волі, зберігають усі права, яких вони не були законно позбавлені за рішенням суду, відповідно до якого вони засуджені до позбавлення волі чи взяті під варту»

Евакуація установи відбуття покарання, де перебувала засуджена ОСОБА_8 , вчасно не відбулася, і ці причини знаходяться поза межами судового розгляду в даному провадженні.

Залишення засудженої ОСОБА_8 на непідконтрольній Україні території є порушенням її прав як особливо вразливої групи населення, і у даному випадку відповідальними за життя та здоров`я ув`язненої є відповідні органи влади, які мали забезпечити її евакуацію.

На даний час бойові дії і окупація Росією деяких частин південних територій України продовжується, і офіційне підтвердження та утримання ОСОБА_8 в умовах ув`язнення на не підконтрольній території перевірити не можливо.

Доступні суду офіційні джерела (в тому числі повідомлення заступника міністра юстиції) свідчать, що під час відходу із Херсону російські військові вивозили в`язнів у Волгоградську та Ростовську область РФ, Ставропольський край, ОСОБА_9 , окремо випустили з СІЗО всіх в`язнів, і саме про факт звільнення ОСОБА_8 йдеться в клопотанні Кам`янської ВК-34 та поясненнях засудженої.

Відповідно до КВК України засудженим забороняється порушувати правила поведінки та правила відбуття покарання, без дозволу персоналу пеніцітарних установ виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів.

Згідно до зазначених вищу офіційних джерел, в`язні повертались до СІЗО: частина з них самостійно, а деяких допомагали виявляти на блокпостах українські військові чи поліція. В том числі, коли державні органи повернуло собі управління Херсонським СІЗО, навіть виявилося, що його охороняли довічно засуджені, які самі для цього згуртувалися.

Судом достеменно встановлено, що у встановленому законодавством порядку засуджена ОСОБА_8 не була евакуйована на підконтрольну Державі територію, опинилась в районі проведення бойових дій, тобто за своєю волею не порушувала обов`язки засудженої встановлені законодавством України, та без дозволу персоналу Державних пеніцітарних установ не залишала приміщень режимних корпусів.

Поза своєю волею опинившись на непідконтрольній Україні території, ОСОБА_8 була вимушена підкорятись нав`язаним їй агресором умовам, і ніяких доказів на підтвердження протилежного, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що викладені вище дані підтверджують, що ОСОБА_8 перебувала в колонії на тимчасово окупованій території, а згодом перевезена окупаційною владою до слідчого ізолятора м. Херсона, звідки звільнена окупантами при залишенні тимчасово окупованих територій 11.11.2022 року, і тому термін її незаконного ув`язнення окупаційною владою підлягає зарахуванню в строк відбуття нею покарання за вироком суду, ухваленого іменем України, коли його виконання в установленому законом порядку стало унеможливлене внаслідок збройної агресії, тимчасової окупації, до дня повернення засудженої на підконтрольну Україні територію, внаслідок її звільнення.

Відповідно до пояснень ОСОБА_8 , вона після звільнення з СІЗО м. Херсона звернулась до органів поліції України та повідомила про невідбуття строку покарання за вироком суду, обставини її ув`язнення та звільнення, які склались.

Тільки 19.03.2024 року, ОСОБА_8 затримана органами поліції та направлена для подальшого відбуття покарання до Кам`янської ВК-34.

Заперечуючи клопотання сторони захисту в частині зарахування строку не виконання покарання після звільнення частини окупованої території до затримання ОСОБА_8 , прокурор посилається на відсутність офіційного підтвердження з`явлення засудженої до органів влади та повідомлення про свої обов`язки засудженої до покарання у виді позбавлення волі.

Поза правилами, які застосовуються до всіх ув`язнених, режим для засуджених ув`язнених мусить бути спрямований на те, щоб вони вели відповідальний спосіб життя без скоєння злочинів.

Відповідно до довідки Відділу поліції № 2, Херсонського управління поліції ГУ НП в Херсонській області від 29.05.2024 року, працівниками органу здійснювались заходи щодо пошуку осіб, які після де окупації м. Херсону не відбули покарання в місцях позбавлення волі.

Засуджена ОСОБА_8 , яку звільнено з місць позбавлення волі окупаційною владою, з цього приводу до правоохоронних органів не зверталась, станом на 29.05.2024 року остання значиться в базі «Блокпост» як «особа, яка становить оперативний інтерес» у зв`язку з відбуванням покарання.

На обліку в ВП № 2 Херсонського РУП ОСОБА_8 не перебуває, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась.

Зазначену довідку суд не може прийняти до уваги як допустиму, так як відповідно до матеріалів справи:

- відповідно до договору оренди житлового приміщення, ОСОБА_8 27.11.2023 року орендувала житло за адресою: АДРЕСА_1 , тобто від відбуття покарання вона не переховувалась, її місце мешкання було достеменно визначено та не становило буд-якої таємниці;

- 19.01.2024 року, на ОСОБА_8 , тим же ВП № 2 Херсонського РУП складено протокол про адміністративне правопорушення за здійснення торгівлі в приміщенні кіоску тютюновими та алкогольними виробами без марок акцизного податку встановленого зразку, де місце її мешкання зазначено як і раніше нею орендоване: АДРЕСА_1 ;

- відповідно до матеріалів справи ОСОБА_8 затримано 11.03.2024 року. вона відбуває покарання в виправній колонії, але відповідно до зазначеної довідки, станом на 29.05.2024 року засуджена продовжує перебувати у розшуку в базі «Блокпост», як «особа, яка становить оперативний інтерес»

Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено ч. 4 ст. 3 Кримінального кодексу України, а класичним прикладом цього є заборона аналогії, внаслідок якої склади злочинів не можуть встановлюватися лише шляхом судження за аналогією або іншого доповнення норм права.

Проте, аналогія закону про кримінальну відповідальність й аналогія права, не є тотожними поняттям.

Законодавство будь-якої країни об`єктивно не здатне заздалегідь унормувати всі нетипові ситуації, які потребуватимуть правового реагування. На практиці, суб`єкти правозастосування, вимушені розглядати юридично значущі ситуації коли відсутній відповідний нормативно-правовий акт, норми якого безпосередньо повинні були б регулювати ці ситуації.

Відсутність конкретних правових норм, які можна було б застосувати до певної життєвої ситуації або правового спору, не означає відсутності необхідності ці ситуації або спори вирішувати та прийняти в результаті такого вирішення відповідне рішення, заповнити певну законодавчу прогалину, хоча і не усуваючи її цілковито й назавжди, що може здійснити лише законодавець.

Аналогія права є цілком природною, як нормальний та допоміжний порядок застосування, з обмеженою сферою застосування, що звужено забезпечує його функціонування як динамічної системи відповідно до вимог суспільних відносин, що встановлюються.

Використання такої аналогії побудовано на уявленні про внутрішню послідовність права і на презумпції послідовності законодавця - якщо б він передбачав цей випадок, то внормував би його так само, як вирішив унормувати схожі з ним по суті випадки.

Те, що є рівним або в суттєвому є рівним, мусить юридично рівно трактуватися

Аналізуючи зміст цих норм, можна зробити висновок, що законодавець дозволив застосовувати при виявленні прогалин кримінального права, саме аналогію права, а не аналогію закону - закону про кримінальну відповідальність.

Застосовуючи аналогію права, суд зазначає, що прогалина законодавства, яка впливає на визначення правового визначення статусу засудженої ОСОБА_8 як учасника кримінального провадження, реалізацію її прав та процесуальних можливостей, які впливають на хід і результати кримінальної процесуальної діяльності, відносяться до числа переборних і можуть бути подолані шляхом застосування саме такої аналогії.

Відповідно до ст. 90 КК України встановлено, що до строку погашення судимості зараховується час, протягом якого вирок не було виконано, якщо при цьому давність виконання вироку не переривалася.

На думку суду, встановленні під час судового розгляду обставини підтверджують пояснення ОСОБА_8 в частині повідомлення органів поліції про стан, в якому вона як особа, що не відбула покарання, опинилась внаслідок збройної агресії рф та обставини, за яких вирок суду не виконувався .

Суд вважає, що до відбутого ОСОБА_8 строку покарання повинно бути зараховано строк, протягом якого вирок Державою не виконувався, та встановлена відсутність будь-яких намірів засудженої ухилитись від відбуття нею покарання.

Враховуючи викладені обставини та наведені законодавчі норми, вважаючи клопотання сторони захисту таким, що підлягає задоволенню, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34») щодо обчислення строку покарання ОСОБА_8 , задовольнити.

Задовольнивши клопотання сторони захисту, зарахувати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк відбуття покарання, яка засуджена та відбуває на теперішній час покарання у виді позбавлення волі за вироком Павлоградського міськрайонного районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 року, строк її ув`язнення:

- з 06.11.2018 року по 24.02.2022 року, як строк її перебування під вартою та строк відбуття покарання в установі відбуття покарання в кримінально-виконавчих установах Держави Україна;

- з 24.02.2022 року по 11.11.2022 року, як строк її перебування в установах відбуття покарання в установах, не підконтрольних кримінально-виконавчим установам Держави Україна;

- з 11.11.2022 року по 19.03.2024 року, як строк її перебування на підконтрольній Державі Україна території, протягом якого до затримання ОСОБА_5 вирок не виконувався та встановлена відсутність будь-яких намірів засудженої ухилитись від відбуття нею покарання.

Ухвала може бути оскаржена в Дніпровський апеляційний суд, через районний суд, протягом семи днів з дня оголошення, засудженою у той же строк, з дня отримання нею копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1