ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/813/24 Справа № 212/1350/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

особи, щодо якої вирішується питання

про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу психіатричної допомоги зі звичайним наглядом відносно ОСОБА_8 ,-

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року клопотання прокурора задоволено та застосовано щодо ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав, що з урахування обставин вчинення суспільно небезпечного діяння, даних про характер та тяжкість хронічного психічного захворювання ОСОБА_8 у формі помірної розумової відсталості, що підтверджується висновком судово - психіатричної експертизи №61, та приходить до висновку про наявність підстав для застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання ОСОБА_8 амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

На вказане рішення прокурором подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу суду першої інстанції змінити та виключити з її мотивувальної частини посилання на наявність злочинного умислу в діях ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185ч. 4 ст. 185 КК України. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд задовольняючи клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, встановив, що ОСОБА_9 є неосудною особою, але в мотивувальній частині ухвали суду, всупереч вимогам закону, зазначив ознаки суб`єктивної сторони злочину.

Вказує, що ОСОБА_9 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через хронічне психічне захворювання, а отже із таким його станом, що містить юридичний критерій неосудності, несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до висновку про їх обґрунтованість.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 185 КК України, характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Прямий умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч.2 ст.24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства.

Цілеспрямованість є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини, а умисна форма вини при цьому передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Разом з тим, особа може бути позбавлена здатності усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Такий стан особи при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за визначеними у ч. 2 ст. 19 КК України критеріями визначає неосудність особи та виключає притягнення її до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Тобто, осудність - це юридична передумова вини і кримінальної відповідальності, обов`язкова ознака суб`єкта злочину, та лише психічно здорова людина свідомо обирає варіанти поведінки, здатна розуміти те, що чинить і тому може бути відповідальною за свої діяння. В той час, як неосудність виключає можливість притягнення особи до кримінальної відповідальності, оскільки при такому стані особа під час вчинення діяння не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної психіки, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Викладене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 26 червня 2019 року у справі №202/5997/17 та від 13 травня 2021 року у справі №204/8241/17.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема, висновку судово-психіатричної експертизи №61, ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у формі помірної розумової відсталості, внаслідок чого не може усвідомлювати свої дій і керувати ними, а тому потребує застосування, відносно нього, примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної закладу зі звичайним наглядом.

Висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_8 скоїв суспільно небезпечне діяння у стані неосудності є правильними з огляду на наявність хворобливого розладу психічної діяльності, тому суд обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст. 513 КПК України застосував примусові заходи медичного характеру, що прокурором не оскаржується.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково зазначив в своїй ухвалі про спрямованість умислу ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, а так само про мету та мотив його дій, оскільки, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, це є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини і прояв цих ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що доводи прокурора є обґрунтованими, а тому його апеляційна скарга підлягає задоволенню, шляхом виключення з мотивувальної частини ухвали посилання на наявність злочинного умислу при вчиненні ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України,

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 409, 413 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на наявність злочинного умислу при вчиненні ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді