Справа №320/4587/18
Провадження №1-і/333/40/24
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернції, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, кримінальне провадження №0000577 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, українця, громадянина України, офіційно непрацевлаштованого, який має спеціальну середню освіту, який має на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходилося кримінальне провадження №0000577 від 16.02.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.

03 червня 2024 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану судів Запорізької області», визначено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за Комунарським районним судом м.Запоріжжя.

В межах своєї компетенції, Комунарський районний суд м.Запоріжжя має повноваження на прийняття та розгляд судових справ за територіальною підсудністю Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, а у справах, по яких Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили вирішувати питання стосовно видачі копії судового рішення; видачі виконавчого документа; а також питання пов`язані із виконанням судового рішення, та інші питання, згідно з процесуальними нормами.

У судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого проти даного клопотання заперечувала, так як клопотання необґрунтоване, посилаючись на те, що обвинувачений вже значний період тримається під вартою та справа не розглядається судом, просила суд застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав думку захисника, просив відмовити в задоволені клопотання прокурора. На запитання головуючого у справі додатково пояснив, що у смт.Балабине Запорізької області мешкає його бабуся ОСОБА_6 і в іншому місті рідний брат. Після попереднього продовження запобіжного заходу було обрано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, однак її розмір занадто великий, щоб брат зміг її сплатити. Однак останній не проти орендувати для нього житло у м.Запоіржжя.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З поданих матеріалів суд вбачає, що ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 квітня 2024 року продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до 07.06.2024 рокуіз визначенням альтернативного запобіжного заходу застави: 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 302 800,00 гривень..

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом встановлено, що 16.02.2018 року за фактом вбивства громадянки ОСОБА_7 слідчим СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області були внесено відомості до ЄРДР за №0000577, правова кваліфікація кримінального правопорушення п.13 ч.2 ст.115 КК України.

17 лютого 2018 року громадянина ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

19 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст.ст.7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Феррарі-Браво проти Італії» Європейський суд з прав людини вказує, що затримання і тримання особи під вартою допустимі не лише у випадку доведеності факту скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою попереднього розслідування, досягненню мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликають підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Відповідно до пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182).

Досліджені під час судового засідання докази, які додані до клопотання, дають підстави суду припускати, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Доводи захисту щодо непричетності до вчиненого кримінального правопорушення будуть перевірені під час судового розгляду кримінального провадження.

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу, суд враховує думку учасників провадження, обставини, перераховані у ст.178 КПК України, зокрема, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній офіційно не працює, стійких соціальних зв`язків немає.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який є особливо тяжким, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Тяжкість ймовірного покарання, що загрожує особі, не є самостійною підставою для утримання під вартою, але у сукупності з іншими обставинами збільшує ризики настілки, що його неможливо не враховувати.

На думку суду тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, у поєднанні з іншими обставинами, зокрема, даними про особу обвинуваченого, а саме те, що осіб на утриманні немає, не працевлаштований, конкретні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, свідчить про існування з боку обвинуваченої особи наступних ризиків: переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність судимостей за вчинення злочинів у минулому, підозра у вчиненні подібного злочину через менш чим один рік після звільнення за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.115 і ст.185 КК України, додатково доводять ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відсутність стійких соціальних зв`язків, наявність місця проживання на тимчасово окупованій території України додатково доводять ризик переховування від органів досудового розслідування або суду.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України»).

Згідно з положеннями Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Обвинувачений у судовому засіданні зазначив, що може перебувати під домашнім арештом за місцем мешкання бабусі у АДРЕСА_3 чи у житлі, яке йому може орендувати брат. Разом з тим, суду не було надано доказів на підтвердження згоди власників майна на відбування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за відповідними адресами. Крім того, суду не надано договору оренди щодо можливості проживання обвинуваченого за певною адресою у м.Запоріжжя.

Також у судовому засіданні обвинуваченим було зазначено про наявність осіб, які можуть виступити поручителями його належної поведінки. Однак, стороною захисту явка цих осіб до суду забезпечена не була.

Враховуючи ненадання стороною захисту доказів на підтвердження стійкості соціальних зв`язків, місця можливого перебування у разі застосування домашнього арешту, офіційного працевлаштування обвинуваченого і даних про осіб, що можуть виступати поручителями, суд не знаходить можливим застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання.

Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам, оцінюючи ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженню, намагаючись забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, суд вбачає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу необхідно задовольнити і застосувати до останнього запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою ст.183 КПК України.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Пункт 3 ч.5 ст.182 КПК України передбачає, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи із вимог ст.182 КПК України, враховуючи обставини вчинення даного кримінального правопорушення, тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Враховуючи пояснення обвинуваченого щодо неможливості сплати його родичами застави у розмірі, визначеному в попередній ухвалі про продовження запобіжного заходу від 09 квітня 2024 року, тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , суд вбачає за можливе визначити розмір застави у мінімальному її розмірі, що складає 242 240 гривень.

У разі внесення зазначеної суми застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182,183,187,199, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 05.06.2024 року до 03.08.2024 року включно.

Визначити одночасно щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. ОСОБА_5 , або заставодавець (інша фізична або юридична особа) мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок на депозитний рахунок місцевих загальних судів (отримувач платежу ТУ ДСАУ в Запорізькій області, ідентифікаційний код за , рахунок № UA0001205, Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172, призначення платежу: застава за (вказати П.І.Б. особи, за яку вноситься застава); номер справи (провадження); суд, в якому розглядається справа).

У разі внесення вказаної застави на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладаються наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, за першою вимогою;

- не відлучатися з м.Запоріжжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про фактичне місце проживання та про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, а у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору і направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1