Справа № 575/1088/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2024 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000386 від 29.08.2023 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вугледар Донецької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше не судимого,

за ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 95 від 12.05.2023 р. ОСОБА_4 призначено на посаду робітника підсобного інженерного відділення взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , та зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службової обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, передбачений ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 15.06.2023 р. близько 19 год. діючи з прямим умислом з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, самовільно залишив місце служби пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та попрямував до м. Дніпро, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби, будь-яких заходів для повернення на службу з метою продовження виконання обов`язків військової служби, не вживав.

06.07.2023 р. близько 12. 00 год. солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до місця служби пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

Тобто, у період часу з 19.00 год. 15.06.2023 р. по 12.00 год. 06.07.2023 р. ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, а займався власними справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, перебув переважну більшість часу в м. Дніпро, де проводив час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав та пояснив, що 04.03.2022 року він був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 . 12.05.2023 року він був переведений до в/ч НОМЕР_1 та проходив військову службу в даній військовій частині, яка розташовується в АДРЕСА_2 . 15.06.2023 р. він без дозволу командира самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 та поїхав в АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд. 06.07.2023 р. він ( ОСОБА_4 ) самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 . Він визнає, що самовільно залишив місце служби без поважних причин в умовах воєнного стану. В скоєному щиро розкаюється. На даний час він звільнений з займаної посади та військова служба призупинена. Просить врахувати, що він бажає продовжувати службу у ЗСУ та захищати Батьківщину.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, перевіривши, що вони вірно розуміють зміст цих обставин, встановивши відсутність сумнівів в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів та матеріалів, що характеризують обвинуваченого як особу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за обставин, викладених у вироку при формулюванні обвинувачення, є доведеною.

Самовільне залишення військової частини це самовільне залишення будь-яким військовослужбовцем військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службі без поважних причин в умовах воєнного стану.

Самовільне є таке залишення частини, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений надавати такий дозвіл.

Початком злочину вважається момент фактичного самовільного залишення військової частини або місця служби, а кінцем день повернення в частину або затримання поза межами частини.

Таким чином, злочинні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, так як він вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50,65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, вину визнав, посередньо характеризується за місцем служби, у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, враховує його вік.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

До пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Оскільки Кримінальний кодекс України виключає можливість застосування статей 69, 75 КК України у разі вчинення кримінального правопорушення, передбаченого зокрема статтею 407 КК України, відповідно суд не розглядає можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням або призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбаченого санкцією статті.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи винного, суд вважає, зваживши на роль кари як мети покарання, необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції частини 5 ст. 407 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не надійшло, тому суд вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирати.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений в Сумський апеляційний суд через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: ОСОБА_1