Справа № 127/5134/23
Провадження №11-кп/801/307/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000563 від 21.11.2022 за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вінниці, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , із вищою освітою, працюючий, одружений, громадянин України, не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на строк три роки та штрафу у розмірі 850 грн.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом одного року шести місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк постановлено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Згідно ч. 3 ст. 72 Кримінального кодексу України покарання у виді штрафу вирішено виконувати самостійно.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 20.11.2022 приблизно о 16 год 30 хв, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , разом зі своєю родиною, почув шум, характерний влучання сніжкою у вікно. Підійшовши до вікна, дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_9 помітила на вулиці двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого зробила їм зауваження з приводу їх поведінки, однак малолітні не відреагували на зауваження та знов кинули сніжкою у вікно.

Після чого ОСОБА_8 , вийшовши з під`їзду свого будинку до малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , вирішив зробити їм зауваження, при спілкуванні між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 шляхом нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, взяв за ліву руку та ліву ногу ОСОБА_10 , підняв його та один раз ударив ним об землю, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого остеоепіфізіолізу лівої ліктьової кістки без зміщення, синця в ділянці правого колінного суглобу, садна в ділянці лівого колінного суглобу.

Вказане тілесне ушкодження у ОСОБА_10 належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинило тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п. 2.2.1. «в» «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995), яке виникло від травматичної дії (удару, тертя) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи - 20.11.2022; синець в ділянці правого колінного суглобу, садно в ділянці лівого колінного суглобу належать до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №1069 від 08.02.2023, характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 свідчать про травматичну дію (удар, тертя) тупого твердого предмета (предметів) з прикладанням сили в ділянки локалізації ушкоджень, що не виключає можливості їх утворення внаслідок «ударів об землю».

Окрім того, ОСОБА_8 20.11.2022 приблизно о 16 год 30 хв, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , разом зі своєю родиною, почув шум, характерний влучання сніжкою у вікно. Підійшовши до вікна, дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_9 помітила на вулиці двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого зробила їм зауваження з приводу їх поведінки, однак малолітні не відреагували на зауваження та знов кинули сніжкою у вікно.

Після чого ОСОБА_8 , вийшовши з під`їзду свого будинку до малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , вирішив зробити їм зауваження, при спілкуванні між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 шляхом нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, взяв за ліву руку та ліву ногу ОСОБА_10 , підняв його та один раз ударив ним об землю, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого остеоепіфізіолізу лівої ліктьової кістки без зміщення, синця в ділянці правого колінного суглобу, садна в ділянці лівого колінного суглобу.

Після цього малолітній ОСОБА_13 зробив зауваження ОСОБА_8 та вимагав відпустити малолітнього ОСОБА_10 , інакше він застосує до нього перцевий балончик. У подальшому ОСОБА_8 наблизився до ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_13 застосував перцевий балончик. ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю шляхом нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, взяв за одяг ОСОБА_12 та, приклавши фізичну силу, поклав на землю обличчям до низу і сперся своїм коліном на шию ОСОБА_12 , забрав у нього з рук ключі та почав ними наносити удари в область спини ОСОБА_14 . Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на обличчі, синця в поперековій ділянці справа та садна на лівій кисті.

Вказане ушкодження у ОСОБА_12 належить до легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995), які виникли від травматичної дії (удару, тертя) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи - 20.11.2022.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_8 та доведеність його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України, вважає, що вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2023 є незаконним. Вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 70 КК України, фактично звільнивши обвинуваченого від частини призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам та не оскаржуються сторонами.

При цьому доводи прокурора про неправильне призначення покарання обвинуваченому апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ст. 70 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 16, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визнавши підсудного винним у вчиненні кількох злочинів, відповідальність за які передбачена різними статтями (частинами статей) КК, суд повинен призначити додаткове покарання окремо за кожний злочин, а потім остаточно визначити його за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК.

При призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Статтею 51 КК України встановлено вичерпний перелік видів покарань, а саме: штраф; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; службові обмеження для військовослужбовців; конфіскація майна; арешт; обмеження волі; тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Проте, суд першої інстанції призначивши обвинуваченому покарання за кожен злочин окремо, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначив ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 років та штрафу у розмірі 850 грн та не вказав спосіб, а застосував положення ст. 75 КК України і фактично звільнив його від відбування частини призначеного покарання, а саме від покарання у виді позбавлення волі, що є недопустимим, оскільки, відповідно до вимог кримінального закону рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення остаточного покарання, виходячи з його виду і розміру, яке судом з урахуванням положень ст. 70 КК України взагалі не визначено.

Таким чином, Вінницький міський суд Вінницької області, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_8 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для змін вироку при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовільнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2024 щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 3 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті складає 850 грн, зі звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75КК України та іспитовим терміном 1 рік 6 місяців

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України до покарання:

-за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня ухвалення вироку суду першої інстанції.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4