ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7333/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/121/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2024 року,-

встановила:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та задоволено клопотання органу досудового розслідування та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Березовиця, Тернопільського району, Тернопільської області, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не депутат, не адвоката, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 00 год. 00 хв. 28 травня 2024 року.

Як вбачається з матеріалів, групою слідчих СВ ВП № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000111 від 30 березня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 4 ст. 186 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 29 березня 2024 року близько 19 години 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у лісосмузі поблизу ресторану «Пролісок», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка ходила по лісосмузі та шукала наркотичну речовину, яку розмістила невідома їй особа, як закладку. Оскільки, наркотичної речовини ОСОБА_9 не знайшла, то вирішила йти додому. В цей час ОСОБА_7 в ході розмови запропонував ОСОБА_10 провести її до центральної автодороги в смт. Велика Березовиця, Тернопільського району, Тернопільської області найкоротшою стежкою, на що остання погодилась.

Проходячи стежкою по лісосмузі в АДРЕСА_1 , у ОСОБА_7 виник протиправний намір, направлений направлений на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, стосовно ОСОБА_9 . З метою реалізації свого злочинного наміру, направлений на задоволення статевої пристрасті, діючи з прямим умислом, ОСОБА_7 , 29 березня 2024 року близько 19 години 40 хвилин, перебуваючи у лісосмузі поблизу ресторану «Пролісок», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , різко підійшов до ОСОБА_9 , яка йшла ліворуч від нього та долонею правої руки наніс один удар в ділянку лівого вуха потерпілої, внаслідок чого остання відчула сильну фізичну біль. Відразу ОСОБА_7 , обхопив обома руками передпліччя ОСОБА_9 , зробив підніжку та штовхнув останню, в результаті чого ОСОБА_9 впала на землю на спину, обличчям догори. Тоді ОСОБА_9 почала руками та ногами хаотично махати, захищаючись від протиправних дій ОСОБА_7 .

Продовжуючи свої злочинні дії та діючи з єдиним умислом, направленим на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, ОСОБА_7 присів біля ОСОБА_9 Та, притримуючи лівою рукою ноги останньої, наніс близько п`яти ударів долонею правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_7 , обхопив руками шию ОСОБА_9 , почав стискати її, придушуючи опір останньої. Злякавшись, ОСОБА_9 припинила чинити активний опір. Тоді ОСОБА_7 розстебнув свій ремінь та опустив штани, використовуючи свою фізичну перевагу, з метою задоволення статевої пристрасті, без добровільної згоди, зняв з ОСОБА_9 її штани та розірвав на ній нижню білизну. Після цього, ОСОБА_7 витягнув із штанів свій статевий орган та присів на груди потерпілій, обхватив ногами та притиснув тазом руки останньої до її тулуба. В подальшому, взявши за волосся в ділянці потилиці, ОСОБА_7 припідняв голову ОСОБА_9 та намагався вступити з останньою у неприродні статеві зносини оральним способом, однак не зміг у зв`язку із відсутністю ерекції. В подальшому, ОСОБА_7 , використовуючи свою фізичну перевагу, підняв кофту і бюстгальтер ОСОБА_9 та всупереч волі останньої, почав руками торкатись до грудей і геніталій, не проникаючи в тіло. Після цього ОСОБА_7 , висловлюючи погрозу застосування фізичної розправи, висловив незаконну вимогу ОСОБА_9 мастурбувати йому статевий орган, при цьому виражаючись нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_9 та стискаючи груди і торкаючись пальцями геніталій ОСОБА_9 . Злякавшись та побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_9 обхопила лівою рукою статевий орган ОСОБА_7 та почала мастурбувати йому. Однак вказані дії не приносили ОСОБА_7 задоволення та бажаного результату, у зв`язку з чим, останній ліг ліворуч від ОСОБА_9 та почав самостійно мастурбувати собі статевий орган, досягаючи бажаного результату. В результаті самостійної стимуляції статевого члена ОСОБА_7 зміг еякулювати і частина його сперми потрапила на ліве стегно потерпілій, а частина на землю. Після вказаних насильницьких дій сексуального характеру ОСОБА_7 встав та почав одягатись.

Крім того, 24.02.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.01.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Надалі, 15.03.2022 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався, востаннє Законом України від 06.02.2024 року № 3564-ІХ продовжено строк дії воєнного стану на 90 діб. Досудовим розслідуванням встановлено, що 29 березня 2024 року близько 19 години 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у лісосмузі поблизу ресторану «Пролісок», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 побачив на землі сумку, яка належить ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж). Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, 29 березня 2024 року близько 19 години 40 хвилин ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, перебуваючи у лісосмузі поблизу ресторану «Пролісок», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , присвічуючи мобільним телефоном, підняв сумку ОСОБА_9 та висипав її вміст на землю. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії та діючи з єдиним умислом, ОСОБА_7 взяв гаманець, та вийняв з нього грошові кошти в сумі 500 гривень однією купюрою та, висловлюючись нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_9 , відкрито викрав їх. В той же час, ОСОБА_9 Бачила, як ОСОБА_7 взяв грошові кошти в сумі 500 грн, але не робила спроб перешкодити йому, оскільки боялася за своє здоров`я. Після цього, ОСОБА_7 із викраденими грошовим коштами пішов у невідомому напрямку. Таким чином, ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.

30 березня 2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

31 березня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.04.2024 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту по місцю його реєстрації та проживання в АДРЕСА_1 .

Вважає, що ухвала винесена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказує на те, що жодного доказу, який би підтверджував вчинення ОСОБА_7 насильницьких дій сексуального характеру стосовно потерпілої ОСОБА_9 , окрім допиту останньої і протоколу впізнання нею ОСОБА_7 по фотографії, додатки до клопотання не містять.

Щодо відкритого викрадення ОСОБА_7 в потерпілої ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 500 грн. однією купюрою апелянт зазначає, що вказана обставина ґрунтується лише на показаннях потерпілої ОСОБА_9 та показаннях свідка ОСОБА_11 ..

Посилається на те, що слідчий суддя на свій розсуд не визначив розмір застави ОСОБА_7 , так, як вважав, що останній вчинив злочин із застосуванням насильства.

Наголошує на тому, що у судовому засіданні прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 не довів неможливість обрання ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Щодо ризиків стосовно переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_7 та вчинення ним нових кримінальних правопорушень апелянт зазначає, що вказані ризики є безпідставними так, як ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має матір та батька, з якими підтримує міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується по місцю проживання.

Окрім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повний текст ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.04.2023 року був складений 08.04.2024 року, а захисник отримав 09.04.2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах захисника та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляцію, просять її задовольнити, думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Висновок слідчого судді про необхідність обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є вірним і ґрунтується на досліджених матеріалах справи та вимогах кримінально-процесуального законодавства.

Обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід слідчим суддею вірно встановлено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 153, ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Такими ризиками слідчий суддя визнав те, що підозрюваний, зважаючи на санкцію кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя також врахував, що ОСОБА_7 неодружений, не працює, має постійне місце проживання, з його слів має на утриманні хвору матір, він є особою, в силу ст. 89 КК України, не судимою.

На даний час ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно вимог ч.1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Оскільки обставини свідчать про наявність ризиків та дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі може продовжувати злочинну діяльність, може ухилятися від слідства і суду, незаконно впливати на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні, а тому висновок суду щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, є вірним.

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі "Летельє проти Франції").

Також, слідчий суддя у відповідності до вимог ч.4 ст.183 КПК України, врахувавши, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, правомірно не визначив розмір застави.

Щодо посилання захисника на необґрунтованість підозри, то відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя, на даному етапі провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

За таких обставин, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, є обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Також, враховуючи, що повний текст ухвали захисник отримав 09.04.2024 року, слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді