КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 29 травня 2024 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:2789, площею 0.0583 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що клопотання прокурора розглянуто без повідомлення власника майна, копію оскаржуваного рішення отримано від слідчого 01 квітня 2024 року, апеляційну скаргу направлено через «Електронний суд» 08 квітня 2024 року. З цих підстав просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через порушення норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що підозра є необгрунтованною, зокрема слідчим не надано доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_5 до інкримінованих йому злочинів.

Звертає увагу на те, що клопотання розглянуто без повідомлення власника майна, а арешт вказаної земельної ділянки обмежує право ОСОБА_5 у праві нею користуватися, що є порушенням конституційних прав.

В судове засідання прокурор та представник власника майна не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча їх повідомлено у встановленому законом порядку про час та дату розгляду апеляційної скарги. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора та представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначив, що клопотання прокурора розглянуто без повідомлення власника майна, копію оскаржуваного рішення отримано від слідчого 01 квітня 2024 року, апеляційну скаргу направлено через «Електронний суд» 08 квітня 2024 року. Колегія суддів вважає, що з наведених підстав строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 22 лютого 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000080, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 24 серпня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0003333за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 149 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, але не пізніше 01 лютого 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у невстановленому досудовим розслідуванням місці та в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на організацію та зайняття сутенерством з корисливих мотивів.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що відповідно до витягу з реєстру Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, починаючи з 22.11.2023, ОСОБА_5 має у власності земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:2789, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових на нерухоме майно, власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:2789, площею 0.0583 га, є ОСОБА_5 .Відповідно до витягу з Пенсійного фонду України, встановлено, що ОСОБА_5 не має офіційного доходу.

13 березня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 149 КК України.

19 березня 2024 року прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про арешт належного ОСОБА_5 майна, з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0003333, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 13 березня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 303 та ч. 2 ст. 149 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чпередбачених ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 149 КК України.

Оскільки, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєних кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Доводи апелянта в їх сукупності, не є підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки, відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_5 , - адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 753/4663/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_11

Провадження № 11сс/824/3190/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України