ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1655/24 Провадження № 1-кс/636/341/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

слідчого судді- ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 .В погоджене з начальником Вовчанського відділу Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000054, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 березня 2023 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Вовчанськ, Харківської області, громадянина України, українця, з повною освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у скоєнні злочину передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ ВП №1 Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим начальником Вовчанського відділу Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам президент російської федерації (далі рф) ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4

ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965

№ 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил рф (далі по тексту - зс рф) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено.

Також пунктом 2 Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022, серед інших, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Разом з цим, в ході досудового розслідування встановлено, що окупаційними військами рф з 24 лютого 2022 року повністю окуповано територію міста Вовчанськ Чугуївського району Харківської області.

Так, після незаконного вторгнення на територію України Збройних Сил Російської Федерації, тобто після 24.02.2022, у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

З цією метою, ОСОБА_4 , перебуваючи на території м. Вовчанськ Чугуївського р-ну Харківської обл. з 24 лютого 2022 року діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, направлений на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, добровільно надав згоду представникам окупаційної адміністрації рф щодо його призначення та був призначений на керівну посаду «начальник коммунального учреждения « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_4 з лютого 2022 року по вереснь 2022 року, продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, виконував організаційно-розпорядчі функції за місцем роботи, а саме: укладав трудові договори російського зразку із фізичними особами для залучення останніх до громадських робіт, видавав накази про виплату грошових коштів працівникам «коммунального учреждения « ІНФОРМАЦІЯ_3 », здійснював керівництво трудовим колективом «коммунального учреждения «Волчанский отдел благоустройства города», брав участь у нарадах, які проходили в незаконному окупаційному органі «Военно-гражданской администрации Волчанского района Харьковской области», та виконував адміністративно-господарські функції за місцем роботи, а саме: здійснював управління та розпорядження комунальним майном «коммунального учреждения «Волчанский отдел благоустройства города».

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у колабораційній діяльності, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України, дане кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий зазначає, що даний час існує ряд ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які є підставою, на думку органу досудового розслідування, для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

1. Враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного стосовно нього обвинувального вироку за вчинення злочину, передбаченого вищевказаною статтею Кримінального кодексу України, вбачається ризик передбачений п. 1 ст. 177 КПК України, тобто що ОСОБА_4 може вчинити спробу переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнути відповідальності. Крім того, можливість його втечі підтверджується також тим, що після деокупації міста Вовчанськ Харківської області ОСОБА_4 добровільно до правоохоронних органів не звернувся, а воєнний стан на території України та нестабільний рівень безпеки на території Харківської області підтверджує можливість переховування від суду та органів досудового розслідування.

2. Крім того, вбачається ризик передбачений п. 3 ст. 177 КПК України, тобто те, що ОСОБА_4 може незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Указаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 фактично проживає в одному населеному пункті ( АДРЕСА_1 ) разом з раніше допитаними свідками, а також тим, що частина раніше допитаних свідків знаходяться в підпорядкуванні ОСОБА_4 , оскільки офіційно працевлаштовані у Вовчанському відділі благоустрою міста, начальником якого є ОСОБА_4 , а також ОСОБА_4 має інформацію стосовно їх місця мешкання та постійного місцезнаходження, що дає можливість останньому застосовувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь.

Відтак у органів досудового розслідування є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, обґрунтовані, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищезазначеним ризикам.

У судовому засіданні підозрюваний та його захисник просили обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, посилаючись на міцні соціальні зв`язки.

Вислухавши позицію сторін кримінального провадження, дослідивши надані докази суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.178 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 цього кодексу, зобов`язаний оцінити в сукупності й всі обставини перелічені цією статтею.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Суд, розглядаючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою, враховуює, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, одружений, має неповнолітню дитину, постійне місце проживання, раніше не судимий, працевлаштований, тобто має стійкі соціальні зв`язки.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, але, на думку суду, навіть обґрунтоване звинувачення у вчиненні злочину в даному випадку не може бути єдиним виправданням тримання під вартоюпідозрюваного, а тому при вирішенні вказаного клопотання, крім наявності ризиків, встановлених при обранні запобіжного заходу, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі і: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється; характер інкримінованого злочину, вік і стан його здоров`я, його репутацію та наявність міцних соцальних зв`язків.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України».

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Згідно вимог ч.4 ст.183 КПК України, Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 193, 196, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю, м. Вовчанськ, Харківської області, громадянину України, зареєстрованого з адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів , тобто до 16.50 год. 25 травня 2024 року включно, взявши його під варту у залі суду.

Розмір застави ОСОБА_4 , не визначати.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1