печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000160 від 16.05.2019,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000160 від 16.05.2019, а саме, на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 та заборонити особі, у володінні якої перебуває вищезазначене майно, відчужувати його та будь-яким чином розпоряджатися ним.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, Печерською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 01 вересня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 190 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000160 від 16.05.2019 Печерською окружною прокуратурою м. Києва, встановлено факт незаконного набуття сторонніми особами права власності на нежитлові приміщення, що розташовані в житловому будинку АДРЕСА_2 , які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до рішення Київської міської ради № 284/5096 від 02.12.2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», зі змінами внесеними рішенням від 22.05.2013 № 359/9416, будинок 1 АДРЕСА_3 ) внесений до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Печерському районі (№ 390 додаток № 6).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 р. «Про питання організації управління районами в місті Києві» будинок № 1/2 по вул. Кіквідзе віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (додаток 6, таблиця 5, пункт 395).

Згідно з розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 № 509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації», вказаний будинок перебуває на балансовому утриманні Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» (далі за текстом - Керуюча компанія).

Рішенням Київської міської ради від 20.12.2016 № 704/1708 вулицю Кіквідзе перейменовано на вулицю ОСОБА_5 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна: 27.02.2019 року право власності на нежитлове приміщення НОМЕР_3, площею 96,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «БАСТІОН-ДЕВЕЛОПЕНТ» (). Підставою виникнення права власності став Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна б/н, виданий ФОП ОСОБА_6 від 25.02.2019 року; 22.03.2019 року право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 ) зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення НОМЕР_3, виданого 22.03.2019, номер 2028, видавник ОСОБА_8 . приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

03.04.2019 року 14:09:52 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 внесено запис про право власності: номер запису: 31038224; підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 03.04.2019, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубігов»; рішення, серія та номер: 1, виданий 29.03.2019, власники: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рубігов». Підстава внесення запису: Рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про державну реєстрацію права та їх обтяжень, індексний номер: 46321164 від 05.04.2019 10:46:35.

В подальшому, право власності на вказане нежитлове приміщення зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу №321 від 14.12.2023.

Відповідно до висновка судового експерта МПП ВФ «Науктехпроект» від 20.10.2023, нежитлові приміщення група приміщень НОМЕР_2 (приміщення з АДРЕСА_4 , відомості про технічні характеристики якого містяться в технічному паспорті Київського міського бюро технічної інвентаризації від 30.05.2018 (інвентаризаційна справа №НЖ-4212), які перебувають у комунальній власності та нежитлове приміщення НОМЕР_3 площею 96,5 кв.м, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , відомості про технічні характеристики якого містяться в технічному паспорті ФОП ОСОБА_6 від 25.02.2019 (інвентаризаційна справа №1164) є одним і тим же об`єктом нерухомості.

При цьому, зазначені нежитлові приміщення є комунальними та не приватизовувались та вибули з комунальної власності територіальної громади м. Києва незаконно.

17.04.2024 постановою прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 нежитлове приміщення НОМЕР_1 площею 96,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_4 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000160 від 16.05.2019.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення НОМЕР_3, площею 96,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_4 та заборонити особі, у володінні якої перебуває вищезазначене майно, відчужувати його та будь-яким чином розпоряджатися ним.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1