Справа № 357/5705/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000717, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2019 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з повною загальною-середньою освітою, неодруженого, утриманців не має, непрацюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 12.04.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, ст. 15, ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 22.10.2010 Апеляційним судом Київської області звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

2) 15.03.2012 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі. 06.03.2015 звільнений на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» від 19.04.2014 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , маючи незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин проти власності за наступних обставин.

08.03.2019 близько 14:00 год. ОСОБА_3 перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , проводив час з ОСОБА_6 . Перебуваючи в середині квартири, в кімнаті на верхній поличці в шафі помітив мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy S» чорного кольору та цифровий фотоапарат марки «Canon» модель «Power Shot А2500», та в цей час у ОСОБА_3 виник умисел на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення чужого майна.

В подальшому перед залишенням квартири ОСОБА_3 умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, повторно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає викрав мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy S» чорного кольору вартістю 667 гривень 33 копійки та цифровий фотоапарат марки «Canon» модель «Power Shot А2500» вартістю 450 гривень 00 копійок, належних ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 1117 гривень 33 копійки.

Крім цього ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин проти власності за наступних обставин.

11.03.2019 близько 12:10 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 з метою реалізації свого злочинного наміру спрямованого на таємне викрадення чужого майна, повторно, умисно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через недобудовану частину балконного приміщення квартири АДРЕСА_4 та шляхом пошкодження вікна проник до квартири, звідки викрав телевізор марки «SONY» модель «KDL-32BX321» вартістю 3387 гривень 50 копійок та велосипед марки «GHOST» модель «Тасапа 2» синього кольору вартістю 11326 гривень 33 копійки, належних потерпілій ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 14713 гривень 83 копійки.

У судовому засіданні суду надано угоду про визнання винуватості, укладену 04.04.2024 між сторонами кримінального провадження, а саме прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 .

За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі обвинувачення за кваліфікацією за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинені кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України сторони угоди погоджуються на звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому прокурор ОСОБА_4 вказала на те, що при укладанні угоди про визнання винуватості були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просила затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Також зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 вважала, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Потерпіла ОСОБА_9 19.08.2019 звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні прокурором надано заяву від потерпілого ОСОБА_7 від 05.03.2024 відповідно до якої він просить проводити розгляд кримінального провадження у його відсутності.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне розуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладена угода відповідає вимогам ст. 474 ч.7 КПК України, при її укладенні враховано вимоги ст. 470 КПК України. За своїм змістом укладена угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має всі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473, ст. 394, ст.424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, положення ч.4 ст.474 КПК України, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч.1 ст.476 КПК України. Укладення угоди є цілком добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з призначенням судом узгодженого угодою виду та міри покарання.

При цьому на переконання суду кваліфікація діянь обвинуваченого за ознаками ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України визначена правильно та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом від 08.03.2019, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, за епізодом від 11.03.3019, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України відноситься до нетяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана правам та інтересам окремої особи, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України відноситься то тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана правам та інтересам окремої особи.

Потерпілою ОСОБА_8 04.03.2020, потерпілим ОСОБА_7 05.03.2024 надано прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_3 .

При укладені угоди враховано обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України: визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Також враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, без місця реєстрації, має місце проживання, неодружений, утриманців не має, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних солдатів і сержантів при Білоцерківському ОМВК.

Суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.

Суд враховуючи зазначені вище декілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, з урахуванням особи винного, враховуючи ступінь тяжкості вчинених особою діянь, беззаперечне визнання свої винуватості, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень вважає, що виключно призначення покарання визначеного угодою про визнання винуватості беззаперечно відповідає інтересам суспільства та цілком обґрунтовує необхідність застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У такому випадку суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченим) вид та міра покарання за вчиненя ОСОБА_3 кримінальних правопорушень є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 29.10.2019 ОСОБА_3 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за вчинення 03.05.2019 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 3 місяців арешту. Міру запобіжного заходу ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою, строк відбуття покарання обчислювати з 30.08.2019 та зарахувати у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення.

07.12.2020 ОСОБА_3 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за вчинення 24.05.2020 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення 08.03.2019 та 11.03.2019, тобто до постановлення попередніх вироків.

Частиною 4 ст. 70 КК України визначено, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: 1) особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом; 5) особи, засуджені за вчинення злочину до основного покарання у виді …. арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 КК України судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Судом встановлено, що покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2019, яким ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, він відбув 30.11.2019.

Покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2020, яким ОСОБА_3 був засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком один рік, він відбув у зв`язку з чим був знятий з обліку уповноваженого органу з питань пробації 13.01.2022 на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2021 про звільнення від відбування покарання. Отже, відбувши покарання за злочини, за які він був засуджений попередніми вироками суду, в силу ст. 89 КК України ОСОБА_3 є таким, що не має судимості.

Оскільки судимість за цими злочинами погашена, то відповідно до ч. 2 ст.89 КК України засудження за цими вироками не може мати правових наслідків у випадках, передбачених законом, у тому числі й при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК України. Тому вказані вироки суду від 29.10.2019 та від 07.12.2020 не враховуються судом при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.11.2022 (справа № 464/226/20).

Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відтак дослідивши умови угоди та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд вважає, що вказана угода може бути затверджена.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом стосовно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 04.04.2024, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період іспитового строку обов`язки: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази:

мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy S» чорного кольору та цифровий фотоапарат марки «Canon» модель «Power Shot А2500», які відповідно до розписки від 13.03.2019 передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили, залишити у його розпорядженні;

телевізор марки «SONY» модель «KDL-32BX321» та велосипед марки «GHOST» модель «Тасапа 2», які відповідно до розписок від 12.03.2019 та 22.03.2019 передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили, залишити у її розпорядженні;

DVD-R диск з відеозаписами з камер відеоспостереження за 11.03.2019 з приміщення ломбарду « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та договір № 51318 ломбарду «Бичков і Шешуков», після набрання вироком законної сили, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, які знаходяться у прокурора.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_11