ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 621/194/24

Провадження 1-кп/621/144/24

15 квітня 2024 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники справи:

прокурор ОСОБА_3

потерпілий ОСОБА_4 (не з`явився)

обвинувачений ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу №621/194/24 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Червоний Дінець Балаклійського району Харківської області, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , освіта середня спеціальна, офіційно працює водієм автотранспортних засобів 3 класу Шебелинської колони автомобільної та механізованої техніки Шебелинського відділення з видобутку газу газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» АТ «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2022 року, близько 11:15 годині, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в межах своєї смуги по автодорозі «Мерефа-Лозова-Павлоград» НОМЕР_2 , за межами населеного пункту с.Таранівка в напрямку с.Беспалівка Чугуївського району Харківської області. Проїжджа частина являла собою горизонтальну ділянку місцевості з сухого асфальтобетону, шириною 7,1м, призначена для двох напрямків руху, до якої з обох боків примикають узбіччя.

В цей час, у зустрічному напрямку, в межах своєї смуги рухався мотоцикл «Bajaj a67 Dominar D400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час руху свого транспортного засобу, ОСОБА_5 , з метою об`їзду перешкоди у виді бетонних блоків, розташованих на його смузі руху, не переконавшись у безпечності здійснення маневру, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з мотоциклом «Bajaj a67 Dominar D400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , який в цей час рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної події водію мотоцикла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку експерта № 12-14/40-Зм/23 від 22.03.2023 року були спричинені:

-садна в області правового стегна, що відноситься до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995);

-закритий перелом обох щиколоток лівого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням, що відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за тривалістюрозладу здоров`я, характерних для даного виду травми та її тяжкості (згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995);

-відкритий 3В ступеня внутрішньо-суглобовий багатоуламковий перелом проксимального відділу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_5 порушив вимоги підпунктів 10.1 Правил дорожнього руху, згідно з якими «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Згідно висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-23/20235 від 01.11.2023 року, з технічної точки зору, порушення водієм ОСОБА_5 вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за що передбачена кримінальна відповідальність за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

В судове засідання з`явилися прокурор ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До початку судового розгляду подав цивільний позов про відшкодування шкоди, спричиненої злочином, який просив прийняти до спільного розгляду з кримінальним провадженням та задовольнити в повному обсязі. Крім того, просив розглянути справу без його участі. (а.с.47-48)

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав в повному обсязі та не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_9 пояснив, що офіційно працює водієм автотранспортних засобів 3 класу Шебелинської колони автомобільної та механізованої техніки Шебелинського відділення з видобутку газу газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування » АТ «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». 05 серпня 2022 року, близько 11.15 години, він їхав на автомобілі «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за межами населеного пункту с.Таранівка в напрямку с.Беспалівка Чугуївського району Харківської області по автодорозі «Мерефа-Лозова-Павлоград». Погода була ясно, дорожнє покриття асфальто-бетонне, сухе. В межах смуги його руху попереду він побачив бетонні блоки, які були встановлені перед блок-постом, і в цей час він колесом попав в яму. Одночасно почав здійснювати маневр об`їзду блоків, виїхавши на зустрічну смугу руху, але відволікшись на можливе пошкодження колеса, не побачив, як із -за блоків по своїй смузі назустріч йому рухається мотоцикл під керуванням ОСОБА_10 . Швидкість його автомобілю становила приблизно 40 км/год, удар від зіткнення прийшовся в лівий бік автомобіля. Він одразу зупинився, вибіг до мотоцикліста, самостійно викликав «швидку допомогу» та поліцію, і весь час до приїзду екстрених служб перебував на місці події разом з потерпілим.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 визнає частково та готовий відшкодувати шкоду в межах, в яких визначить суд, оскільки потерпілий просить стягнути з нього занадто великі кошти, яких у нього немає. З потерпілим спілкувався один раз на слідчому експерименті, оскільки через активні воєнні дії в Україні він був позбавлений можливості вільно пересуватися в межах області, шукати потерпілого, а також в зв`язку з щоденною працею. Визнає себе винуватим у спричиненні дорожньо-транспортної події, просить суворо не карати, щиро розкаюється та просить не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки працює водієм і це є єдиним джерелом утримання його родини.

Окрім визнання обвинуваченим своєї провини, вина обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000210 від 06.08.2022 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 статті 286 КК України;

-рапортом чергової частини відділу поліції від 05.08.2022 про отримання повідомлення про ДТП з травмованими;

-протоколом огляду місця події від 05.08.2022 з фототаблицею, в ході якого зафіксовано обстановку на місця події та зафіксовано механічні пошкодження транспортних засобів: автомобілю «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоциклу «Bajaj a67 Dominar D400», реєстраційний номер НОМЕР_3 ,

-схемою до протоколу огляду місця події з фототаблицями;

-випискою з медичної картки стаціонарного хворого №6764 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував в стаціонарі КП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» з 06.08.2022 по 06.09.2022 року з діагнозом: відкритий 3В ступеня внутрішньо-суглобовий багатоуламковий перелом проксимального відділу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, закритий перелом обох щиколоток лівого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням, садна шкіри правого стегна;

-виписним епікризом з медичної картки стаціонарного хворого №3594 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував в стаціонарі травматологічного відділення в/ч НОМЕР_4 з 21.12.2022 по 29.12.2022 року з діагнозом повільно консолідуючий багато уламковий перелом проксимального мета епіфізу великогомілкової кістки, лікований оперативно 05.08.2022, 26.10.2022, 17.12.2022, з тимчасовим порушенням функцій. Визнаний непридатним до військової служби;

-протоколом слідчого експерименту з ОСОБА_5 від 18.03.2023, який на місці показав обставини дорожньо-транспортної події; та додатком - схемою з фототаблицею до нього;

- протоколом слідчого експерименту з ОСОБА_4 від 18.03.2023, який на місці показав обставини дорожньо-транспортної події; та додатком - схемою з фототаблицею до нього;

-висновком судово-медичної експертизи № 12-14/40-Зм/23 від 20.03.2023, згідно якої у потерпілого ОСОБА_4 мали місце: садна в області правового стегна, що відноситься до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995); закритий перелом обох щиколоток лівого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням, що відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за тривалістюрозладу здоров`я, характерних для даного виду травми та її тяжкості (згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995); відкритий 3В ступеня внутрішньо-суглобовий багатоуламковий перелом проксимального відділу обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.2.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

-висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-23/20235-ІТ від 01.11.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_5 в даній дорожній обстановці повинен був діят згідно з вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху, а водій ОСОБА_8 - згідно з вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти виникненню ДТП. Витрати на проведення експертизи складають 2868,00 грн;

-Постановою про визнання речових доказів від 06.08.2022, якою автомобіль «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл «Bajaj a67 Dominar D400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , зі слідами механічних пошкоджень, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000210;

-ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.08.2022 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - автомобіль «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 ; та також мотоцикл «Bajaj a67 Dominar D400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 ;

-розпискою ОСОБА_4 про повернення йому тимчасово вилученого майна - мотоцикла;

-розпискою ОСОБА_11 про повернення належного йому тимчасово вилученого майна - автомобіля;

Дослідивши повно, всебічно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, суд визнає досліджені в судовому засіданні докази належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми для ухвалення процесуального рішення по справі.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного кримінального правопорушення, пояснюють мотиви його вчинення. Підстав для самообмови судом не встановлено.

Частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України встановлено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

За змістом статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху мають право, в тому числі, й на безпечні умови дорожнього руху.

Відповідно до ч.5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, крім іншого, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.5, 1.7 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи.

Згідно підпункту 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, не переконавшись перед здійсненням маневру об`їзду перешкоди, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив заткнення з транспортним засобом - мотоциклом «Bajaj a67 Dominar D400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що заподіяло потерпілому ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження.

Допущені обвинуваченим порушення Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 є винуватим у порушенні Правил дорожнього руху, що призвели до спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, і його дії належить кваліфікувати за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

Щодо призначення покарання.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що згідно з ч.2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно статті 65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень статті 12 Кримінального кодексу України, інкриміноване обвинуваченому правопорушення, передбачене ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином, вчиненим з необережності.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, освіта середня спеціальна, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Офіційно працює водієм автотранспортних засобів 3 класу Шебелинської колони автомобільної та механізованої техніки Шебелинського відділення з видобутку газу газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування » АТ «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Згідно виробничої характеристики, ОСОБА_5 працює на підприємстві з 16.11.2009 року, зарекомендував себе як відповідальний працівник, залучається до роботи у понаднормовий час, дисциплінований, має повагу у колективі.

За місцем проживання характеризується позитивно, алкогольними напоями не зловживає.

На момент дорожньо-транспортної події згідно висновку щодо результатів огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння від 05.08.2022 року ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.с.180)

Згідно відомостей УИО ГУНП в Харківській області, ОСОБА_5 є раніше не судимою особою.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, суд визнає щире каятя та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений в ході судового розгляду послідовно визнавав провину в інкримінованому злочині та висловлював осуд своєї протиправної поведінки, щирий жаль з приводу тяжких наслідків і готовність нести призначене покарання, зазначив про наміри відшкодувати завдані збитки у визначеному судом розмірі.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень статті 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Санкцією частини 2 статті 286 Кримінального кодексу України за порушення за порушення правил безпеки дорожнього руху, або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

За змістом положень статті 55 Кримінального кодексу України, позбавлення права керування транспортними засобами як додаткове покарання може бути призначене на строк до десяти років.

Відповідно до п.20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застоування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

В судовому засіданні прокурор просив призначити обвинуваченому покарання в межах, визначених санкцією ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України із застосуванням положень статті 75 цього ж Кодексу. При цьому вважав недоцільним застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами.

Обвинувачений просив не позбавляти його волі та не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами, оскільки офіційно працює водієм на підприємстві.

Враховуючи безальтернативність виду покарання, передбаченого ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Разом з тим, відповідно до ч.1 статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 статті 76 Кримінального кодексу України.

З огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його щире каяття та усвідомлення наслідків свого протиправного діяння, наявність міцних соціальних зв`язків, родини, перебування на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційне працевлаштування, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбуття призначеного покарання та без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно положень статтіі 75 КК України та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 77 Кримінального кодексу України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Враховуючи наявність в матеріалах справи підтверджених відомостей про офіційне працевлаштування обвинуваченого на посаду водія автотранспортних засобів 3 класу Шебелинської колони автомобільної та механізованої техніки Шебелинського відділення з видобутку газу газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування » АТ «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», з 2016 року, відсутність відомостей про допущені останнім інші грубі порушення Правил дорожнього руху, суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Щодо цивільного позову.

Потерпілим ОСОБА_12 до початку судового розгляду подано цивільний позов про відшкодування шкоди, спричиненої злочином, в обґрунтування якого зазначено, що з 17.03.2022 року він є військовослужбовцем Збройних Сил України, де служить рядовим у військовій частині НОМЕР_5 .

05 серпня 2022 року, внаслідок дорожньо-транспортної події, спричиненої обвинуваченим, він отримав тяжкі тілесні ушкодження. До цього часу обвинувачений жодних дій щодо відшкодування йому витрат на лікування та ремонт мотоцикла не вчиняв, а отже цим правопорушенням потерпілому спричинено матеріальну й моральну шкоду. Матеріальна шкода складається з витрат на ремонт мотоцикла в розмірі 60800,00 гривень, а також із суми неотриманих внаслідок лікування доходів військовослужбовця в загальній сумі 2 285 157,22 гривень. Крім того, внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень йому було спричинено моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, порушенні нормального укладу життя, необхідності отримання сторонньої допомоги, яку він оцінює в розмірі 300000,00 гривень.

Просив стягнути з обвинуваченого матеріальну й моральну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням у вище зазначеному розмірі.

Обвинуваченим ОСОБА_9 , який визнаний цивільним відповідачем у вказаному кримінальному провадженні, подано відзив на позовну заяву, в якому він частково не погодився з пред`явленим позовом в зв`язку з тим, що на час ДТП він мав діючий страховий поліс №АТ/1591739 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним з ТДВ СК «Альфа-Гарант», . Враховуючи норми діючого законодавства, в межах страхових сум відшкодувати потерпілому спричинену матеріальну й моральну шкоду має страхова компанія. Відшкодування втраченого заробітку потерпілого в розмірі 2285157,22 грн, який, на думку обвинуваченого, нічим не підтверджено, не є реальним збитком, спричиненим дорожньо-транспортною подією. Сума заявленої моральної шкоди в розмірі 300000,00 гривень також, на думку обвинуваченого, не відповідачє вимогам розумності та справедливості, і він визнає частково своє зобов`язання щодо її відшкодування в сумі 100000,00 гривень (а.с.77-78)

Відповідно до ч.1 статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з приписами ч.5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 129 КПК України закріплює правила щодо вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, згідно яких, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу (якщо не прибув в засідання цивільний позивач), суд залишає позов без розгляду.

Відповідно до ч. 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено наявність факту кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 Кримінального кодексу України, винуватість у ньому ОСОБА_5 , та причинний зв`язок між діями обвинуваченого з настанням наслідків у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , а отже потерпілий має право на відшкодування шкоди, завданої йому цим злочином. При цьому, розмір такої шкоди має бути доведеним і підтвердженим належними й допустимими доказами.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди до цивільного позову надано:

-заказ-наряд на виконання робіт, складений ТОВ «Сервіс -Харків», згідно якого вартість запасних частин та матеріалів на ремонт мотоцикла складає 50800,00 грн, а вартість ремонтних робіт - 10000,00 гривень. Загальна сума за нарядом складає 60800,00 гривень

Вказаний наряд не містить дати оформлення, виконання, а також відомостей щодо факту виконання вказаних ремонтних робіт, з чого випливає, що сервісною організацією виконано попередній розрахунок необхідної вартості запасних частин та ремонту пошкодженого мотоцикла потерпілого.

-Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу громадянина ОСОБА_4 з березня 2022 по вересень 2023 року.

Згідно ч.1-ч.3 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1 статті 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 1192 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, частиною першою статті 1195 Цивільного кодексу України встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, згідно якого фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадку страхування заподіювачем шкоди своєї цивільно-правової відповідальності, страховик несе відповідальність субсидіарно, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди. В першу чергу обов`язок з відшкодування шкоди у випадку страхування цивільно-правової відповідальності в межах страхового від шкодування виникає у страховика, з яким укладений відповідний договір страхування.

Відповідно до цього правового висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 03.10.2018 р. в справі № 760/15471/15-(провадження № 14-316цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 на момент вчинення ДТП була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується наданим до матеріалів справи страховим полісом №АТ/1591739 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним з ТДВ СК «Альфа-Гарант», . (а.с.80)

Згідно умов вказаного полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, підлягає відшкодуванню страховиком ТДВ СК «Альфа Гарант» в межах 260000,00 (двісті шістдесят) тисяч гривень; за шкоду, заподіяну майну потерпілого - в межах 130000,00 (сто тридцять тисяч) гривень. Сума франшизи складає 2500,00 гривень.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статей 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Потерпілим ОСОБА_12 до цивільного позову додано розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу - мотоциклу, в розмірі 60800,00 гривень, що знаходиться в межах страхової суми, визначеної в полісі, а отже вказана сума шкоди має бути стягнута зі страховика в разі пред`явлення до нього відповідного позову.

Згідно пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» видами шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Цивільним позивачем - потерпілим ОСОБА_12 не заявлено вимоги та не надано доказів понесених витрат, пов`язаних з його лікуванням, а також не надано доказів настання стійкої втрати працездатності внаслідок спричиненої дорожньо-транспортної події.

Згідно статті 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються неотримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Згідно ч.1 статті 1197 Цивільного кодексу України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Потерпілим ОСОБА_12 до позовної заяви не надано доказів, підтверджених закладом охорони здоров`я, про час втрати працездатності, а також довідки про середній або сукупний місячний заробіток (дохід) за три останні календарні місяці до роботи, що передували ушкодженню здоров`я, в зв`язку з чим визначити розмір втраченого особою доходу неможливо. Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу громадянина ОСОБА_4 з березня 2022 по вересень 2023 року не є належним доказом, що достовірно відображує суми нарахованого щомісячного доходу позивача з розшифровкою одноразових виплат, допомог та компенсацій, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Крім того, згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1 статті 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно пунктів 5 та 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що злочинними діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_13 дійсно завдана значна моральна шкода, яка полягає в глибоких емоційних та фізичних стражданням внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, що, окрім спричиненого фізичного болю, призвело до порушенням особистих життєвих та соціальних зав`язків, необхідності отримання сторонньої допомоги. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий визнаний непридатним до продовження військової служби, а отже має здійснювати додаткові зусилля по організації свого подальшого життя.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому, враховуючи надане позивачем обґрунтування та докази рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та психічних страждань, тяжкості вимушених змін у житті позивача, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень, що, на думку суду, відповідає принципам розумності, співмірності й справедливості.

Згідно статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до умов укладеного обвинуваченим страхового полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, підлягає відшкодуванню страховиком ТДВ СК «Альфа Гарант» в межах 260000,00 (двісті шістдесят) тисяч гривень, а отже моральна шкода, яка підлягає виплаті страховиком в разі пред`явлення вимог до нього, становить 5% від цієї суми, а саме - 13000,00 гривень.

Інша частина моральної шкоди, що присуджується судом на користь потерпілого, в розмірі 237000,00 (двісті тридцять сім тисяч) гривень, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Інші процесуальні питання.

Запобіжні заходи в кримінальному провадженні не обиралися.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту проголошення даного вироку.

Арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0000210, а саме: на автомобіль «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 ; а також мотоцикл «Bajaj a67 Dominar D400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.08.2022 року - скасувати.

Долю речових доказів по справі вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України, а саме вважати вилучені транспортні засоби повернутими законним володільцям згідно наявних розписок в матеріалах справи.

В провадженні наявні документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи № СЕ-19/121-23/20235-ІТ від 01.11.2023 року в розмірі 2868,00 грн; які належить стягнути з обвинуваченого в дохід держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, код 24060300, відповідно до вимог ч.2 статті 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 127, 128, 368-371, 373, 374, 392-393 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту проголошення даного вироку, а саме з 15.04.2024 року

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити частково.

Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , моральну шкоду, спричинену злочином, в розмірі 237000,00 (двісті тридцять сім тисяч) гривень

Арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні ЄРДР №0000210, а саме: на автомобіль «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 ; а також мотоцикл «Bajaj a67 Dominar D400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.08.2022 року - скасувати.

Долю речових доказів у справі вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України, а саме - вважати вилучені транспортні засоби повернутими законним володільцям згідно наявних розписок в матеріалах справи.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи №СЕ-19/121-23/20235-ІТ від 01.11.2023 року в розмірі 2868,00 грн;

які належить стягнути з обвинуваченого в дохід держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, код 24060300, відповідно до вимог ч.2 статті 124 КПК України.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до ч.15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Вирок складено і проголошено 15.04.2024

Суддя ОСОБА_14