ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2137/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1349/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 289 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000161 від 05.09.2022 за частиною 4 статті 111-1, частиною 1 статті 289 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу або застосування мінімального розміру застави відмовлено; клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 17.06.2024.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року, постановити нову, якою клопотання прокурора змінити, обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення мінімального розміру застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що судом першої інстанції необгрунтовано визнано встановленими ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України. Прокурор не надав жодного допустимого доказу на підтвердження існування вказаних ризиків. Вказує, що обвинувачений не мав наміру переховуватися, з огляду на те, що він кілька разів, самостійно приїздив за викликом до оперативних співробітників задля надання показань, номер телефону не змінював, повідомляв, що переїхав до м. Зміїв, де зареєструвався як внутрішньо переміщена особа, а саме 24.01.2023 добровільно з`явився за викликом слідчого, та наступного дня самостійно прибув до суду. Обвинувачений має трьох неповнолітніх дітей, один з яких має інвалідність. Протягом всього часу досудового розслідування ОСОБА_7 не здійснював впливу на свідків, не перешкоджав іншим чином кримінальному провадженню. Захисник вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі розглянув можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та проігнорував, що прокурором не доведено неможливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. Факт обвинувачення у вчиненні нетяжкого злочину за відсутності фактів ухилення обвинуваченого від суду не свідчить про неефективність запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила підстави для її, з наступних підстав.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 111-1, частиною 1 статті 289 КК України, які з урахуванням санкцій вказаних норм та відповідно до статті 12 КК України, є нетяжкими кримінальними правопорушеннями.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, небезпідставно врахував обставини інкримінованих злочинів, продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, та дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою. Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами клопотанням прокурора та висновками суду щодо існування ризику, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи, що на даний час здійснюється судовий розгляд обвинувального акту, докази стороною обвинувачені вже зібрані. Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не містить обгрунтованих доводів, які б давали підстави вважати наявним ризик знищення, приховування, спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Посилання прокурора на вказаний ризик є суто формальним. Однак, навіть за недоведеності вказаного ризику, оскаржуване судове рішення в частині необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та мотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Поряд з цим, колегія суддів приходить до висновку про небезпідставність апеляційних доводів захисника щодо можливості визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що не суперечить вимогам абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, які наділяють суд дискреційними повноваженнями при вирішенні питання щодо можливості застосування застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Савинці, Балаклійського району, Харківської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, офіційно працевлаштований в АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» на посаді начальника Балаклійського району з розподілу електроенергії АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, один з яких має інвалідність, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не був судимий. З реєстру матеріалів досудового розслідування встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 був застосований з 25.01.2023, в подальшому неодноразово продовжувався. Враховуючи, що інкриміновані ОСОБА_7 злочини є нетяжкими, з огляду на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього постійного місця роботи, перебування на утриманні трьох дітей, один з яких має інвалідність, майновий стан обвинуваченого, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, в максимальному розмірі, передбаченому пунктом 1 частини 5 статті 182 КПК України, що становить 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та вважає, що саме такий розмір застави буде гарантувати дотримання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та не є непомірним для останнього. Суд апеляційної інстанції вважає, що одночасно покладення на обвинуваченого, у випадку внесення застави, додаткових обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, унеможливить вжиття обвинуваченим будь-яких заходів з метою переховування від суду чи здійснення впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки у випадку порушення встановлених обов`язків, застава звертається в дохід держави, та суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу. У зв`язку із наведеним, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду зміні в частині невизначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року змінити в частині невизначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Визначити суму застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень, яка може бути внесена на депозитний рахунок: Харківського апеляційного суду: р/р UA0085314, МФО 820172 в ДКС України, , призначення платежу застава. У разі внесення застави обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити негайно. При внесенні визначеної суми застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Відповідно до вимог статті 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави.

В решті ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному проваджені.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: