Справа № 569/5625/24
УХВАЛА

22 березня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

в особі слідчого судді ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурор Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугрес Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до призову під час загальної мобілізації на військову службу у Збройних Силах України проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, українця, громадянина України, неодруженого, курсанта 3-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому за процесуального керівництва Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 14 березня 2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України призваним під час загальної мобілізації та проходячи військову службу на посаді курсанта 3-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби призваним під час мобілізації, 13 березня 2024 року приблизно о 17 год. 00 хв. (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , чим протиправно припинив виконання свого конституційного обов`язку та відправившись до м. Луцьк, мав намір здійснити незаконний перетин державного кордону України у напрямку виїзд та потрапити на територію республіки Білорусь, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України.

21 березня 2024 року ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Підозра ОСОБА_4 обґрунтовується повідомленням щодо виконання доручення про проведення слідчих (розшукових) дій заступника начальника 5 відділу 6 управління ДВКР СБ України від 20.03.2024 за вих. №17/6/5-873; показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 16.03.2024 та свідка ОСОБА_12 від 19.03.2024; повідомленням з військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 за вих. №1864; актом службового розслідування (зареєстрований від 19.03.2024 за вх. №344); рапортом командира 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_13 від 13.03.2024; витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2023 за №310 від 13.03.2024 за №75, доповіддю про факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 від 13.03.2024 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років (ч. 4 ст. 408 КК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовження вчинення ним кримінального правопорушення.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним

ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній підозрюється, тобто ризикам, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, існує реальний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, а саме позбавлення волі строком до дванадцяти років, а також враховуючи відсутність в останнього міцних соціальних зав`язків та відомості щодо близьких родичів, до яких відноситься його матір, що проживає на території Донецької області, непідконтрольній Україні, свідчить на факт уникнення ОСОБА_4 кримінальної відповідальності за скоєний особливо тяжкий злочин в умовах воєнного стану.

Вік підозрюваного ОСОБА_4 , його соціальні зв`язки, майновий стан та стан здоров`я, дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування.

У зв`язку із цим, існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаного ризику та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, існує ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 являється уродженцем та мешканцем м. Зугрес Донецької області, непідконтрольній Україні, єдина йому близька особа матір, там же продовжує проживати, після розшуку ОСОБА_4 , останній повідомив представникам ВСП, що він прямує до північних районів Рівненщини з метою здійснення незаконного перетину через державний кордон України, щоб потрапити на територію республіки Білорусь, а звідти прямувати до АДРЕСА_2 , де проживає його матір, що свідчить про те, що у ОСОБА_4 намір спрямований на самовільне залишення військової частини не зник, при першій ж можливості він намагатиметься повторно без законних на те підстав залишити розташування частини, а відтак схильний продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній обґрунтовано підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У зв`язку з вищесказаним, враховуючи суспільний резонанс дій ОСОБА_4 в умовах сьогодення, суспільного осуду виникла необхідність в обранні саме вищевказаного запобіжного заходу, який сприятиме виконанню завдань кримінального судочинства та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Водночас сторона обвинувачення вважає, що сукупності матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи даного клопотання, достатньо для прийняття вмотивованого рішення за клопотанням, та необхідність у допиті будь-яких осіб, під час судового розгляду клопотання, відсутня.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та для виконання завдань кримінального провадженняю

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Просив обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід - тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив з приводу задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечив з приводу задоволення клопотання. Зазначив, що не має підстав для обрання запобіжного заходу.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому за процесуального керівництва Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 14 березня 2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

21 березня 2024 року ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те, що можна вважати обґрунтованим, залежить від обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий та прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри.

Слідством зібрано достатні фактичні дані, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Вивченням особи ОСОБА_4 на даний час встановлено, що він являється уродженцем та мешканцем м. Зугрес Донецької області, непідконтрольній Україні, курсант 3-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не похилого віку, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Слідчий суддя рахує про доведенням наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а також, що підозрюваний ОСОБА_4 являється уродженцем та мешканцем м. Зугрес Донецької області, непідконтрольній Україні, єдина йому близька особа матір, там же продовжує проживати, після розшуку ОСОБА_4 , останній повідомив представникам ВСП, що він прямує до північних районів Рівненщини з метою здійснення незаконного перетину через державний кордон України, щоб потрапити на територію республіки Білорусь, а звідти прямувати до АДРЕСА_2 , де проживає його матір, що свідчить про те, що у ОСОБА_4 намір спрямований на самовільне залишення військової частини не зник, при першій ж можливості він намагатиметься повторно без законних на те підстав залишити розташування частини, а відтак схильний продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній обґрунтовано підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1

ст. 177 КПК України.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

А тому, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, суд прийшов до висновку, що слід застосувати до нього запобіжний захід тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану» внесено зміни до ст. 177 КПК України, яким під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї ст. 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України вбачається, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України, при обранні підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не визначає розмір застави, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 395 КПК України, суд

У х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зугрес Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до призову під час загальної мобілізації на військову службу у Збройних Силах України проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, українця, громадянина України, неодруженого, курсанта 3-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, терміном на 60 днів, а саме до 21 травня 2024 року.

Утримувати ОСОБА_4 в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк тримання під вартою рахувати з моменту винесення ухвали, а саме з 22.03.2024 року.

Встановити строк дії ухвали до 21 травня 2024 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_14