ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/234/24 Номер провадження 11-кп/814/1424/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001366 апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 19 березня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області, українцю, громадянину України, українцю, із неповною середньою освітою, не одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому, останній раз:

- 12.07.2017 вироком Миргородського міського суду Полтавської області за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільненому 20.01.2023 по відбуттю строку покарання,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 18.05.2024 включно.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 , 24.11.2023, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно в ході сварки спричинив ОСОБА_9 тяжких тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий помер.

Проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд першої інстанції мотивував своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, місцевий суд врахував, що потерпілий не працює, не має міцних соціальних зв?язків та раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

У своїй апеляційній скарзі, із внесеними до неї доповненнями, обвинувачений просить скасувати ухвалу місцевого суду та звільнити його з-під варти.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що прокурор не надав докази, які підтверджують зазначені ним у клопотанні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Звертає увагу, що винуватість у даному кримінальному провадження є необґрунтованою.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою з порушенням строку на його подання - 19.03.2024, також обвинуваченому завчасно не вручено копію клопотання.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0001366 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст.199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Суд належним чином врахував наявність ризику переховування ОСОБА_8 від суду, оскільки обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не одружений, не має офіційних джерел доходу, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання від семи до десяти років позбавлення волі, звернувши увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому правопорушенні, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Крім того, непереконливими є доводи, що на даний час ризики, передбачені п.3 ч.1 ст.177 КПК України, відсутні чи суттєво зменшилися, оскільки при встановленні наявності ризику впливу на потерпілих, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст.ст. 352, 353 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на учасників провадження існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, оскільки судовий розгляд не завершений та суд вправі допитувати учасників провадження повторно або додатково, досліджувати докази для об`єктивного встановлення фактичних обставин справи, незалежно від місця проживання кожного із учасників судового провадження.

Крім того, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності і проти життя та здоров`я особи. При цьому, подія кримінального правопорушення відбулася в короткий проміжок часу після звільнення обвинуваченого з місць позбавлення волі за попереднім вироком суду.

Твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повинні оцінюватись судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апелянта про наявність позитивно характеризуючих особу обвинуваченого даних, не спростовують висновку суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі непродовження строку тримання під вартою.

Жодний інший, більш м`який запобіжній захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що існували на момент вирішення питання про обрання запобіжного заходу та на даний час не зменшились.

Крім того, відповідно до роз`яснень ВС №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, як відповідний ризик враховано запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку, передбаченого кримінальним процесуальним законом, подання прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу та його розгляду судом першої інстанції, не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень глави 18 КПК України при вирішенні судом питання щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи те, що дії попередньої ухвали про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою закінчувався 21.03.2024 року, то відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд правомірно під час судового розгляду вирішив питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. При цьому суд забезпечив участь захисника в судовому засіданні під час розгляду клопотання, а тому обвинувачений мав можливість реалізувати свої процесуальні права, в тому числі і право на захист.

Порушення прокурором передбаченого ч.1 ст.199 КПК України строку звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, всупереч доводам обвинуваченого не є підставою для відмови в задоволенні цього клопотання.

Крім того, беручи до уваги окремі складнощі, які виникають із повноцінною реалізацією положень Кримінального процесуального законодавства в умовах воєнного стану та збройної агресії, з огляду на положення ст. 615 КПК України та роз`яснення, що містяться у листі ВС № 1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, невручення у визначений строк копії клопотання про продовження строку тримання під вартою, всупереч доводам апелянта, не є істотним порушенням, що тягне за собою неможливість розгляду такого клопотання та не є підставою для відмови в його задоволенні.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені апелянтом доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи наведене, висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою ґрунтується на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4