ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Фастові питання про затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001370 від 15.12.2017 за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паплинці Старостинського району Хмельницької області, українця, громадянина України, має середньо-спеціальну освіту, неодруженого, на утриманні нікого не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2017 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_11 в невстановленому

досудовим розслідуванням місці зустрівся зі своїми знайомим ОСОБА_14 та

невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження. Під час зустрічі ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та невстановлений досудовим розслідуванням чоловік, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, домовилися про спільне вчинення кримінального правопорушення, а саме незаконне позбавлення волі ОСОБА_13 , оскільки у них напередодні виникли неприязні стосунки.

В подальшому ОСОБА_11 , ОСОБА_14 разом з невстановленим

досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого

виділені в окреме провадження, за попередньою змовою між собою, сіли до

автомобіля марки «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 , зеленого кольору, власником якого

згідно зі свідоцтвом про реєстрацію є ОСОБА_15 та яким фактично користується ОСОБА_11 , та під керуванням останнього поїхали в центр міста Фастів, Київська області з метою знайти ОСОБА_13 . Проїжджаючи по вулиці Соборній в місті Фастові, Київської області, приблизно о 18 год. 00 хв., поблизу будинку № 25, навпроти входу в підвальне приміщення, помітили ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_11 зупинив автомобіль на узбіччі та разом з ОСОБА_14 і невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження вийшов з автомобіля та втрьох попрямували в бік ОСОБА_13 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_13 , ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_14 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, діючи умисно, переслідуючи мету незаконного позбавлення волі людини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, незаконно позбавив ОСОБА_13 права на свободу пересування, тобто права вільного та безперешкодного за своїм бажанням переміщатися у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб та у будь-який час, що виразилося у взятті ОСОБА_13 під руки, таким чином подолавши волю останнього до опору, із застосуванням фізичної сили, разом з ОСОБА_14 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, потяг всупереч його волі та помістив силоміць до салону автомобіля «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 , чим фактично позбавив ОСОБА_13 свободи пересуватися.

В подальшому, ОСОБА_11 , за попередньою змовою із ОСОБА_14 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, на автомобілі марки «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 , перемістив ОСОБА_13 , який знаходився у салоні автомобіля, і не міг самостійно його покинути, проти його волі, від території будинку АДРЕСА_2 , до лісового масиву (72 кварталу) Малоснітинського лісництва Фастівського лісгоспу, розташованого поблизу с. Кончаки, Фастівського району Київської області, при цьому ОСОБА_11 керував автомобілем, а ОСОБА_14 та невстановлений досудовим розслідуванням чоловік, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, були у ньому пасажирами та заважали спробам потерпілого ОСОБА_13 вільно залишити салон автомобіля.

Перебуваючи в лісовому масиві, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_14 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне позбавлення волі ОСОБА_13 , бажаючи досягнути одного злочинного результату, силоміць витягнув ОСОБА_13 з салону автомобіля та почав наносити удари руками і ногами по різних частинах тіла потерпілого, разом із ОСОБА_14 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, при цьому ОСОБА_11 дістав з автомобіля мотузку, одним кінцем якої обв`язав обидві ноги ОСОБА_13 , інший кінець перекинув через нахилене дерево та прив`язав до автомобіля «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 , від`їхавши на незначну відстань, натягнув мотузку, тим самим підвісив ОСОБА_13 головою до низу і в той час коли ОСОБА_13 перебував у підвішеному стані, ОСОБА_11 разом із невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, продовжив наносити останньому тілесні ушкодження, завдаючи особливих фізичних, моральних страждань та особливого болю, такими своїми умисними діями ОСОБА_11 , за попередньою змовою з ОСОБА_14 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, незаконно позбавив ОСОБА_13 , права на волю, яке закріплене статтями 19, 23, 29, 32 і 33 Конституції України та статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Після спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та невстановлений досудовим розслідуванням чоловік, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, відв`язав потерпілого ОСОБА_13 та повідомив йому, що він може йти, а самі сіли до вищевказаного автомобіля марки «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 та поїхали до м. Фастова, Київської області.

Таким чином, ОСОБА_11 незаконно позбавив волі людину за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12.12.2017, приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи у лісовому масиві Малоснітинського лісництва ДП Фастівський лісгосп (квартал 72), що поблизу с. Кончаки, Фастівського району, Київської області, на ґрунті неприязних відносин, за попередньою змовою з невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, з метою спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, які завдадуть останньому особливих фізичних, моральних страждань та особливого болю, ОСОБА_11 дістав з автомобіля марки «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 мотузку, одним кінцем якої обв`язав обидві ноги ОСОБА_13 , інший кінець перекинув через нахилене дерево та прив`язав до автомобіля «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 , від`їхавши на незначну відстань, натягнув мотузку, тим самим підвісив ОСОБА_13 головою до низу і в той час коли ОСОБА_13 перебував у підвішеному стані, ОСОБА_11 разом із невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, почав наносити потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження в різні частини тіла, завдаючи особливих фізичних, моральних страждань та особливого болю.

В подальшому, ОСОБА_11 разом із невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_13 , не маючи умислу на позбавлення його життя, але усвідомлюючи, що спричинення ударів по тулубу завдасть тяжкі наслідки, наніс серію ударів в область живота, заподіявши ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота - розриву селезінки, гемоперитоніту, які відповідно до висновку експерта № 3/д від 19.02.2018 належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що має характер особливого мучення, вчиненого групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

27.02.2024 у судовому засіданні прокурором було подано угоду про визнання винуватості від 27.02.2024, укладену між прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , та обвинуваченим ОСОБА_11 в присутності захисника ОСОБА_12 , яку в судовому засіданні прокурор, обвинувачений, захисник та потерпілий просять затвердити. Також прокурор надав письмову згоду потерпілого ОСОБА_13 на укладення прокурором з обвинуваченим угоди про визнання винуватості.

Присутній у судовому засіданні ОСОБА_13 , участь якого забезпечена в режимі відеоконференцзв`язку, підтвердив надання ним згоди на укладення угоди про визнання винуватості та просив її затвердити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись вимогою ч. 3 ст. 474 КПК України, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду зазначеної вище угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з абз.5 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

З огляду на надану угоду прокурор у справі ОСОБА_10 , будучи уповноваженою відповідно до ст. 37 КПК України особою, маючи відповідну письмову згоду потерпілого ОСОБА_13 , та обвинувачений ОСОБА_11 відповідно до ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України в присутності захисника ОСОБА_12 уклали угоду про визнання винуватості, на підставі якої ОСОБА_11 зобов`язується визнати свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, наслідки її невиконання. Також сторони погодилися на призначення ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 121 у виді семи років позбавлення волі, а за ч. 2 ст. 146 КК України у виді п`яти років позбавлення волі, визначивши при цьому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого більш суворим на підставі ст.70 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_13 просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Під час судового засідання ОСОБА_11 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК України за вказаних в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості обставинах, вказав що шкодує про вчинене і розкаюється.

Відповідно до ст. 474 КПК України суд роз`яснив ОСОБА_11 права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки затвердження такої угоди та переконався у добровільності її укладення.

Також судом встановлено, що умови цієї угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Переконавшись в тому, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК України, які згідно ст. 12 КК України є тяжким та нетяжким злочином та в тому, що ОСОБА_11 цілком розуміє наслідки затвердження такої угоди, а також в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є актом насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, заслухавши думку сторін кримінального провадження, отримавши згоду потерпілого, який претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має, суд вважає за необхідне затвердити вказану угоду, оскільки підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України суд не встановив.

При цьому суд звертає увагу, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України, вчинене ОСОБА_11 12.12.2017.

Відповідно до статей 12 та 49 КК України, в редакції від 03.09.2017, чинній станом на час вчинення злочинів, це кримінальне правопорушення належало до злочинів середньої тяжкості і строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ними становив 5 років. Станом на час розгляду справи вказане кримінальні правопорушення належать до нетяжких злочинів і строк даності за ними також становить п`ять років.

Таким чином, строк давності притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146 КК України закінчився 12 грудня 2022 року.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст. 49 КК України в редакції, чинній на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, було передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до ст.49 КК України в редакції, чинній станом на час розгляду справи і ухвалення судового рішення, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Враховуючи, що до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України як попередньою, так і чинною редакцією статті 49 КК України, встановлено строк давності 5 років, то застосування відповідно до ст. 5 КК України положень чинних на час розгляду справи редакцій статей 12 та 49 КК України не погіршує становище обвинуваченого.

Як видно з матеріалів справи, інкриміноване діяння ОСОБА_11 передбачене ч. 2 ст. 146 КК України вчинене ним 12.12.2017, таким чином, строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 146 КК України закінчився 12 грудня 2022 року.

У зв`язку з цим, виходячи з вимог ч.5 ст. 74 КК України суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_11 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Тому, підстави для застосування положень ст..70 КК України в даному випадку відсутні. Однак, це не впливає на остаточно узгоджені сторонами угоди вид та строк покарання.

Крім того, вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості та призначеного ОСОБА_11 узгодженого покарання, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_11 є таким, що станом на час розгляду угоди про визнання винуватості відбуває покарання, призначене вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2021, який набрав законної сили 02.11.2021, за інший злочин, вчинений пізніше, в іншому кримінальному провадженні.

З огляду на це, при призначенні узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання, суд відповідно до вимог ч. 4 ст.71 КК України має призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. При цьому, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Судові витрати відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт майна, накладений ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2017 на автомобіль марки «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_15 , яким фактично користувався ОСОБА_11 скасувати.

Питання речових доказів, визначених у постанові від 08.06.2022, вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 314, 374, 376, 474, 475, 484, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 лютого 2024 року, укладену між прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області та обвинуваченим ОСОБА_11 у присутності захисника ОСОБА_12 у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001370 від 15.12.2017.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 146 КК України.

Призначити ОСОБА_11 узгоджену сторонами угоди міру покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді семи років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 146 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_11 від кримінального покарання, призначеного за ч. 2 ст. 146 КК України, на підставі ч.5 ст.74 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст.ст. 33, 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2021 у виді п`яти років позбавлення волі, більш суворим за цим вироком у виді семи років позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді семи років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з дня проголошення вироку 28.02.2024, зарахувавши у строк призначеного покарання за цим вироком частково відбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2021, починаючи з 06.05.2020 по 27.02.2024.

Арешт майна, накладений ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2017 скасувати.

Речові докази, визначені у постанові від 16.12.2017 року, а саме:

- автомобіль «BMW525i» р.н. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_15 , яким фактично користувався ОСОБА_11 , який передано на майданчик Фастівського РУП ГУ НП в Київській області повернути законному володільцю.

-буксирувальний трос жовтого кольору та фрагмент мотузки, які знаходяться в опечатаній картонній коробці, передані на відповідальне зберігання до кімнати збереження речових доказів Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області - знищити;

-предмет схожий на ніж в чохлі, який знаходиться в опечатаному паперовому конверті, переданий на відповідальне зберігання до кімнати збереження речових доказів Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області - знищити;

-дерев`яний предмет схожий на битку, який знаходиться в опечатаній картонній коробці, переданий на відповідальне зберігання до кімнати збереження речових доказів Фастівського відділення поліції Васильківського відділу поліції ГУ НП в Київській області - знищити;

- ватні палички зі змивами, недопалок цигарки Парламент, опале листя, гілка з слідами речовини бурого кольору, зразки кори з дерева в місці його пошкодження, пластикові картки в кількості чотирьох штук з написами: «Картка учасника» №100119439; «Подяка щодня»; «А-Банк» №411897; «Скарбниця» №ВР001508287 та купюра «100 рублей», фрагмент дроту білого кольору, МР-3 плеєр «Qilive» - знищити.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам кримінального провадження роз`яснити їх право отримати копію даного вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1