Справа № 177/512/24
Провадження № 1-кп/177/125/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали кримінального провадження № 0002578 від 18.12.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Софіївка Лозуватської об`єднаної територіальної громади Криворізького району Дніпропетровської області, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів щодо незаконного збагачення за рахунок чужого майна, 05.12.2023, у денний час доби, точний час органом досудового розслідування не встановлено, прийшов до огородженої території приватного домоволодіння АДРЕСА_1 , де, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна і обернення його на свою користь, переконавшись у відсутності власника та мешканців будинку, умисно проник через неогороджену забором територію до приватного домоволодіння, яке належить потерпілій ОСОБА_5 . Далі, діючи на досягнення єдиного злочинного умислу, ОСОБА_7 , знаходячись за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що його дії носять таємний характер та переконавшись у відсутності ймовірних свідків-очевидців, продовжуючи свої умисні дії спрямовані на викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, зірвавши навісний замок, проник до сховища, а саме до господарського металевого контейнеру, призначеного для зберігання майна, звідки таємно викрав належну потерпілій ОСОБА_5 бензопилу марки «Урал», моделі «2» (радянського зразку), корпус з металевого матеріалу помаранчевого кольору, вартістю 1466,67 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, тим самим розпорядився викраденим на власний розсуд та обернув його на свою користь, спричинивши потерпілій збитки на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_2 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково. Надав показання про те, що він проживав в будинку АДРЕСА_1 , по сусідству з ОСОБА_5 , якій належить будинок АДРЕСА_2 , по цій же вулиці. Йому відомо, що в указаному будинку остання не проживала, тому, помітивши на початку грудня 2023 року невідомі сліди біля подвір`я потерпілої, вирішив подивитися, що там відбувається. Пройшовши на територію подвір`я домоволодіння потерпілої, помітив контейнер, який був відчинений та в якому знаходилася бензопила. Зауважив, що навісних чи будь-яких інших замків на контейнері не було та він їх не зривав. Умислу красти бензопилу він не мав, а щоб її не вкрали, вирішив забрати до себе додому, де і заховав. Мав намір у подальшому скористатися вказаною бензопилою, щоб напиляти дрова, однак не мав пального для її заправки. Також пояснив, що дозволу заходити на подвір`я та забирати з контейнера бензопилу йому ніхто не надавав, тому, можливо, у його діях і вбачаються ознаки крадіжки. Про вчинене жалкує, просив вибачення за свої дії та суворо не карати, а призначити покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Водночас, незважаючи на невизнання в повному обсязі ОСОБА_2 своєї винуватості у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, його вина підтверджується показаннями потерпілої та свідків в даному кримінальному провадженні.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 надала показання про те, що на початку грудня 2023 року, приблизно 05.12.2023, їй зателефонувала сусідка ОСОБА_8 яка повідомила, що інша сусідка, ОСОБА_9 , бачила на подвір`ї її домоволодіння ОСОБА_2 , який виносив з двори якісь речі. Потерпіла повідомила, що будинок АДРЕСА_2 за життя належав її батькам, в цьому будинку ніхто не проживає та востаннє, до вказаних подій, вона була в ньому 22.11.2023 та всі речі залишалися на своїх місцях. На подвір`ї цього домоволодіння знаходиться металевий контейнер, у якому вона зберігала речі батьків. Двері контейнера зачинялися на навісний замок. Приблизно через тиждень після телефонної розмови з сусідкою, а саме, 12.12.2023, вона приїхала в село та коли зайшла на подвір`я свого домоволодіння помітила, що на металевому контейнері, де зберігалися речі, навісний замок зірваний, двері відчинені, відсутня бензопила «Урал». Вона відразу пішла до ОСОБА_2 та просила повернути викрадені речі. Проте ОСОБА_10 вчинення крадіжки бензопили категорично заперечував та її не повернув, у зв`язку з чим, із заявою про викрадення майна, вона звернулася до правоохоронних органів. У подальшому, вже під час досудового розслідування ОСОБА_2 видав працівникам поліції належну їй бензопилу. Оскільки викрадене майно їй повернуто, цивільний позов до обвинуваченого вона не подавала, претензій матеріального та морального характеру до останнього не має та просила притягнути ОСОБА_2 до відповідальності в установленому законом порядку, на суворій мірі покарання не наполягала.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні надав показання про те, що приблизно на початку грудня 2023 року, точної дати та часу він не пам`ятає, до нього додому прийшов ОСОБА_2 , із санчатами, на яких він привіз бензопилу «Урал» та пропонував її придбати. Він відмовився, оскільки має в своєму господарстві більш нову, сучаснішу бензопилу та й розумів, що з огляду на репутацію ОСОБА_2 , який не мав власного житла, стабільного заробітку, привезена ним бензопила могла бути крадена. Також свідок зазначив, що ОСОБА_2 не пояснював та він у нього не цікавився, звідки у нього вказана бензопила. Про пальне для бензопили ОСОБА_2 у нього не запитував.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала показання про те, що проживає в АДРЕСА_3 . По сусідству, напроти її будинку, знаходиться будинок АДРЕСА_2 , у якому ніхто не проживає та який належить ОСОБА_5 . Приблизно на початку грудня, точної дати вона не пам`ятає, зранку, близько 07 год. 00 хв., вона бачила, як ОСОБА_2 щось робив тривалий час на подвір`ї ОСОБА_5 біля металевого контейнера, а потім виходив із двору з мішечком за плечима. Вона в нього нічого не запитувала, проте він звернувся до неї, вказавши, якщо що, то вона його не бачила. Також свідок пояснила, що з її двору досить добре проглядається територія подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 , де вона бачила металевий контейнер, двері якого були зачинені до того дня, як вона побачила там ОСОБА_2 . Чи був на дверях навісний замок, вона повідомити не може, оскільки не звертала не це уваги. Інших сторонніх осіб на території домоволодіння ОСОБА_5 , окрім ОСОБА_2 , вона раніше не бачила.

Окрім того, вина ОСОБА_12 доводиться письмовими матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Згідно з рапортом чергового інспектора Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області, 17.12.2023 о 13 год. 49 хв., на лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про вчинення з домоволодіння останньої, що за адресою: АДРЕСА_2 , крадіжки бензопили «Урал», із металевого контейнера, із дверей якого зірвано металевий замок. У вчиненні крадіжки підозрює сусіда ОСОБА_2 (а.п.2).

Як слідує з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, ОСОБА_5 просила притягти до відповідальності осіб, які вчинили крадіжку з її домоволодіння належної їй бензопили (а.п.7).

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_5 від 17.12.2023 внесено до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 185 КК України (а.п.1)

Під час проведення огляду місця події від 17.12.2023 (а.п.4-6), який оформлено протоколом з фототаблицею до нього, зафіксовано знаходження на території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , металевого контейнера, двері якого на момент огляду відчинені, навісний металевий замок відсутній. Також видно, що територія домоволодіння огороджена дерев`яним парканом, наявні металеві ворота та хвіртка.

Згідно з протоколом огляду від 23.11.2023, ОСОБА_2 23.12.2024 добровільно видав працівниками Криворізького РУП ГУНП бензопилу помаранчевого кольору марки «Урал», моделі «2» біля будинку АДРЕСА_1 . (а.п.33-35).

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 20.12.2023 № СЕ-19/104-23/46691-ТВ (а.п.26-29), ринкова вартість бензопили марки «Урал» моделі «2» (радянського зразка), без пошкоджень, у придатному до використання стані, станом цін на 17.12.2023, могла складати 1466,67 грн.

Як слідує з протоколів пред`явлення особи для впізнання від 23.12.2023, свідок ОСОБА_9 впізнала за загальними росами обличчя на фотознімку № 1 ОСОБА_2 , який у грудні 2023 року виходив з подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 з мішком. Свідок ОСОБА_11 також впізнала за загальними росами обличчя на фотознімку № 1 ОСОБА_2 , який пропонував йому придбати бензопилу «Урал».

Суд критично відноситься до часткового визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, що він не проникав на територію домоволодіння потерпілої ОСОБА_5 та не зривав замок з металевого контейнера, а також, що не мав умислу на крадіжку, та розцінює його показання в цій частині, як обраний спосіб захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Показання обвинуваченого спростовуються вищенаведеними в справі доказами, зокрема і показаннями самого ОСОБА_2 , з яких слідує, що останній був обізнаний про те, що в будинку потерпілої ніхто не проживає, територія домоволодіння огороджена, а сховище, де зберігалися речі потерпілої, були зачинені на замок. Інших осіб на території домоволодіння потерпілої, окрім ОСОБА_2 , свідки не бачили. Те, що ОСОБА_2 не мав умислу на крадіжку та взяв бензопилу в користування, спростовується показаннями самого ОСОБА_2 , які узгоджуються з показаннями потерпілої, оскільки, як повідомила остання, у день, коли вона прийшла до ОСОБА_2 та вимагала повернути викрадене, ОСОБА_2 категорично заперечував факт крадіжки та не повернув викрадену бензопилу, що не заперечувалося самим обвинуваченим в судовому засіданні. Вже під час досудового розсування по факту крадіжки бензопила, ОСОБА_2 , розуміючи невідворотність притягнення до відповідальності за скоєне, добровільно видав працівникам поліції викрадене у потерпілої ОСОБА_5 майно, ас саме, бензопилу «Урал». Як пояснював ОСОБА_2 , він ніде не працює, не має можливості себе забезпечувати, оскільки перебуває вкрай тяжкому матеріальному стані. З огляду на що, суд приходить до висновку, що крадіжка бензопили ОСОБА_2 вчинена саме з метою поліпшення свого матеріального становище, що також узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що ОСОБА_2 пропонував йому придбати в нього бензопилу та пальне для неї не просив.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами, як з боку обвинувачення, так і захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та виходячи із сукупності допустимих та належних доказів, дійшов до переконання про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_2 в інкримінованому йому діянні, а саме, за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у сховище, кваліфіковано правильно.

Щодо обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , на які посилався прокурор у судовому засіданні, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, суд зазначає, що щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину - це дві самостійні обставини, які пом`якшують покарання та тісно пов`язані між собою.

Така пом`якшуюча покарання обставина, як щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

З огляду на викладене, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Під час судового розгляду ОСОБА_2 свою вину визнав частково, заперечуючи факт крадіжки. Також, судом не було встановлено, що ОСОБА_2 надав критичну оцінку власній поведінці, засуджує таку поведінку, у подальшому не вчинятиме подібних правопорушень, а отже, поведінка обвинуваченого не була переконливою для висновку про наявність у останнього дійсного щирого жалю у вчиненому.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття.

Активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину, тобто встановленні всіх обставин вчинення злочину, винних осіб, а також у виявленні причин та умов злочину.

Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність та/або таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.

Прокурор повідомив, що ОСОБА_2 активно сприяв у проведенні досудового розслідування в кримінальному провадженні щодо нього, шляхом добровільної видачі викраденого майна, що сприяло швидкому розслідуванню вказаного кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявна така обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , як активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували його покарання, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд керується ст. 50, ст. 65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та вчинене в умовах воєнного стану, особу обвинуваченого, який свою вину визнав частково, характеризується задовільно за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, утриманців та групи інвалідності не має, раніше не судимий.

При цьому суд враховує, що за змістом статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Беручи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, тяжкість скоєного злочину, особу обвинуваченого, думку потерпілої, яка будь-яких претензій до обвинуваченого не має, повернення викрадено майна, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, при цьому, застосувати ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, та у розумінні ст. 50 КК України, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжний захід не застосовувався та в судовому засіданні клопотання про це не заявлялося, тому суд також не вбачає підстав для застосування щодо останнього запобіжного заходу.

Інші заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні не застосовувалися.

Цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні не подавався.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а відносно процесуальних витрат, згідно зі ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази: бензопилу марки «Урал», моделі «2», яку згідно з розпискою передано на зберігання потерпілій ОСОБА_5 (а.п.37-38), - залишити у володінні останньої.

Стягнути зі ОСОБА_2 процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок (а.п.25).

Матеріали кримінального провадження № 0002578 від 18.12.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України щодо ОСОБА_2 (у 1 томі на 82 аркушах) залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 177/512/24 (провадження № 1-кп/177/125/24).

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: