Справа № 453/1472/15-к
Провадження № 1-кп/456/118/2024
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви обвинуваченого

16 квітня 2024 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000340 від 05.08.2015 відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст.27 - ч. 3 ст. 368 КК України, заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про відмову від захисника,

в с т а н о в и в:

20.11.2015 на адресу Сколівського районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000340 від 05.08.2015 щодо ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.1 ст.366 КК України та ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст. 368 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2015 головуючим суддею щодо розгляду вищевказаного обвинувального акта у кримінальному провадженні визначено суддю ОСОБА_7 .

Згідно з поданням голови Сколівського районного суду Львівської області від 25.01.2016 матеріали кримінального провадження №0000340 від 05.08.2015 щодо ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.1 ст.366 КК України та ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст. 368 КК України скеровано до Апеляційного суду Львівської області для вирішення питання про направлення кримінального провадження до іншого суду у зв`язку із неможливістю створити новий склад суду.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.02.2016 подання голови Сколівського районного суду Львівської області задоволено, а кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0000340 від 05.08.2015 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України направлено в Стрийський міськрайонний суд Львівської області для розгляду по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2016 головуючим суддею щодо розгляду вищевказаного обвинувального акта у кримінальному провадженні визначено суддю ОСОБА_8 .

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.03.2018, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368, ч.1 ст. 366 КК України і призначено йому покарання: - за ч.3 ст. 368 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки та з конфіскацією майна; - за ч.1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 2 (два) роки. Відповідно до ст. 70 КК України призначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки та з конфіскацією майна, ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки та з конфіскацією майна.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 28 липня 2021 року вирок районного суду скасував. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати; за ч. 1 ст. 366 КК засудив до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 2 роки. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнив ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанням можливостей їх отримати.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 09.02.2022 касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій задоволено, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 задоволено частково. Ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 липня 2021 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 , апеляційні скарги захисників обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 , апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_9 задоволено частково. Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2018 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 головуючим суддею щодо розгляду вищевказаного обвинувального акта у кримінальному провадженні визначено суддю ОСОБА_13 .

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2024 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_13 , справу передано для розгляду головуючому судді ОСОБА_1 .

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 подав клопотання про відмову від захисника у зв`язку з розбіжностями в його та захисника позиціях, відмовляється від захисника ОСОБА_4 , просить надати йому можливість залучити захисника за угодою.

Захисник ОСОБА_4 підтримала позицію свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив клопотання обвинуваченого, просить звернути увагу на той факт, що справа повернута на адресу суду на новий судовий розгляд 31.08.2023 і обвинувачений ОСОБА_5 не був позбавлений можливості самостійно залучити захисника для захисту його інтересів і своїм правом не скористався, у зв`язку з чим попереднім складом суду йому призначено захисника, в порядку безоплатної правової допомоги. Вважає вказане клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 зловживанням процесуальними правами, спрямованими на невиправдане затягування розгляду кримінального провадження.

Обвинувачена ОСОБА_6 клопотання підтримала, просить його задоволити.

Суд, заслухавши думку учасників, оглянувши матеріали кримінального провадження приходить до висновку, що заява обвинуваченого ОСОБА_5 про відмову від захисника не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших державних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство, щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). При цьому ЄСПЛ, зокрема, у своїх рішеннях «Камасинський проти Австрії» від 23 листопада 1989 року та «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року зробив висновок про те, що «Конвенція призначена гарантувати не ті права, що є теоретичними та ілюзорними, а ті, що є практичними і реальними... Саме по собі призначення не забезпечує ефективної допомоги, оскільки адвокат, призначений надавати безоплатну правову допомогу, може вмерти, серйозно захворіти, стикатися тривалий час з перешкодами у своїй діяльності або ухилятися від виконання своїх обов`язків. Якщо органи влади ставляться до відома про таку ситуацію, вони повинні або замінити його, або примусити його виконувати свої обов`язки».

ЄСПЛ у справі «Мефта та інші проти Франції» (п. 40 рішення від 26 липня 2002року), у справі «Фам Хоанг проти Франції» (п. 39 рішення від 25 вересня 1992 року) та у справі «Максименко проти України» (п. 32 рішення від 20 грудня 2011 року), вказав, що забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги є однією з гарантій, що здійснюється й у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі було надано таку допомогу.

У рішенні від 20 грудня 2011 року у справі «Максименко проти України» у п. 25 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що «забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину безоплатної юридичної допомоги, що є однією з вищезазначених гарантій, здійснюється за двох умов: якщо така особа не має достатньо коштів для оплати юридичної допомоги та якщо інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога (п. 39 рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Фам Хоанг проти Франції»).

Незабезпечення обвинуваченому належного та ефективного захисту є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 425/915/16-к (провадження № 51-741км17), постанова від 13 березня 2018 року у справі № 360/2367/16-к (провадження № 51-1131км18), постанова від 8 листопада 2018 року у справі № 489/3209/16-к (провадження № 51-3636км18).

Згідно з ч. 1 ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає, крім іншого, у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника.

Верховний суд у постанові від 23 серпня 2018 року в справі №130/192/16-к вказав, що доктринальний аналіз ст. 20 Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що забезпечення права на захист передбачає три форми його реалізації: самостійна реалізація підозрюваним, обвинуваченим, виправданим, засудженим права на захист, а саме: право надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні; користування правовою допомогою захисника; наявність у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обов`язку сприяти підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому в реалізації права на захист шляхом роз`яснення йому прав та забезпечення права на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Згідно зі ст.49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо:

1) відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника;

2) підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно;

3) слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 47 КПК захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках: 1) якщо є обставини, які згідно з КПК виключають його участь у кримінальному провадженні; 2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника; 3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного з захисником договору, що виявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог КПК тощо; 4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.

При реалізації норм КПК, які регламентують порядок відмови від захисника, суд враховує правові позиції ЄСПЛ сформульовані, зокрема, в рішенні від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України». Так, у п. 80 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що: «ані буква, ані дух ст. 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися (у відкритий чи мовчазний спосіб) від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови». Також у п. 65 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 2012 року у справі «Єрохіна проти України» викладена ще одна важлива правова позиція щодо відмови від захисника, зокрема, ЄСПЛ вказав: «перед тим, як вважати обвинуваченого таким, що відмовився від важливого права за ст. 6 Конвенції, з огляду на непрямі ознаки його поведінки слід переконатися, що він міг розумно передбачити наслідки своєї поведінки» (п. 59 рішення від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

Згідно з правовим висновком ККС ВС, викладеним в ухвалі від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к, суд констатував, що хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Згідно з ухвалою ВС від 17.09.2019 у справі № 202/4467/14-к: «Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 7 липня 1989 року, вказував на недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом».

Поряд із цим, ККС ВС у постанові від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к зауважує, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання. При цьому в ухвалі від 18.09.2018 року у справі № 1-9/11 суд виходить із позиції, що законодавець чітко передбачив правила поведінки сторін у кримінальній справі на подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду, тобто учасники судового процесу мають діяти відповідно до загальних положень судового розгляду, а не зловживати своїми правами. Водночас варто зазначити, що законодавець все ж здійснює послідовне закріплення процесуальних запобіжників від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду.

Зловживання процесуальними правами визнав ККС ВС в постанові від 25 вересня 2019 року у справі №234/11287/17, вказавши при цьому, що держава надала засудженому професійного адвоката, що має відповідний фах та кваліфікацію, проте він, не маючи юридичної освіти, ставить під сумнів їх професіоналізм, при цьому не залучає собі самостійно захисника, який буде відповідати його критеріям, та продовжує заявляти клопотання про призначення судом нових адвокатів.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_10 , апеляційні скарги захисників обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 , апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_9 задоволено частково. Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2018 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_5 впродовж розгляду кримінального провадження здійснювали адвокати: ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ..

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 головуючим суддею щодо розгляду вищевказаного обвинувального акта у кримінальному провадженні визначено суддю ОСОБА_13 .

Ухвалою суду від 04.09.2023 справу призначено до підготовчого судового засідання на 14:15 год. 20 вересня 2023 року. В підготовче судове засідання обвинувачений ОСОБА_5 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим розгляд підготовчого судового засідання відкладено на 14:10 год. 04 жовтня 2023 року.

В судовому засіданні 04.10.2023 обвинувачений ОСОБА_5 повідомив суд про те, що його захисник ОСОБА_11 мобілізований, а тому він просить розгляд підготовчого судового засідання відкласти. Розгляд підготовчого судового засідання відкладено на 14:00 год. 17 жовтня 2023 року.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року призначено обвинуваченому ОСОБА_5 захисника через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області. Згідно з дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги №013-002037ч від 18 жовтня 2023 року призначено для захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_15 захисника за призначенням адвоката ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2024 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_13 , справу передано для розгляду головуючому судді ОСОБА_1 .

З наведеного вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 , починаючи з 20.09.2023, будучи обізнаним з фактом мобілізації одного з його захисників та призначенням справи до розгляду, правом на укладення угоди з адвокатом не скористався і впродовж більше як шість місяців захисника не залучив.

А тому оцінюючи мотиви заявленого клопотання суд вважає що дії обвинуваченого обумовлені не відсутністю ефективного захисту, а намаганням затягнути розгляд справи та розцінює таку поведінку, як зловживання своїми процесуальними правами, в тому числі правом на захист.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про відмову від захисника.

При цьому слід роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в подальшому він не позбавлений права самостійно залучити захисника для здійснення захисту його інтересів у вказаному кримінальному провадженні, врахувавши при цьому графік судових засідань, визначених судом.

Керуючись ст. ст. 20, 48-49, 371-372 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Встановити умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_5 , направлений на невиправдане затягування процесу та зловживання своїми процесуальними правами.

Заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про відмову від захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в подальшому він не позбавлений права самостійно залучити захисника для здійснення захисту його інтересів у вказаному кримінальному провадженні, врахувавши при цьому графік судових засідань, визначених судом.

Повний текст ухвали проголошений о 18-00 год. 17 квітня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Головуючий суддя ОСОБА_1