Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/371/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 309 (229-5, 229-8) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довжик, Житомирського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.12.2009 року Богунським районним судом м. Житомира за ст.ст.190 ч.2, 186 ч.2, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки;

- 16.02.2010 року Богунським районним судом м. Житомира за ст.190 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 1рік 2 місяці;

- 19.12.2013 року Червоноармійським районним судом м. Житомира за ст.185 ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- 04.04.2014 року Житомирським районним судом Житомирської області за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 4 роки;

- 12.09.2018 року Житомирським районним судом Житомирської області за ст.186 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років;

- 09.12.2021 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ст.390 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців, звільнений 09.02.2023 року умовно-достроково з невідбутим строком 5 місяців 16 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання:

- за ст.309 ч.1 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

- за ст.358 ч.4 КК України штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у сумі 5300 грн. 96 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за використання завідомо підробленого документа та незаконне придбання, зберігання, перевезення психотропних речовин без мети збуту, за наступних обставин.

11.01.2024 року близько 09.30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом автомобіля Volkswagen Bora, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі НОМЕР_2 на 1 км., пред`явив на законну вимогу працівника СРПП Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 15.11.2023 року, видане ТСЦ 8041, яке згідно висновку експерта №СЕ-19/112-24/531-ДД від 16.01.2024 року не відповідає аналогічним бланкам, що знаходяться в офіційному обігу на території України, в якості документу, що підтверджує право керування транспортним засобом, завідомо знаючи, що дане посвідчення водія отримане всупереч встановленому законом порядку.

Крім цього, на початку січня 2024 року ОСОБА_7 , перебуваючи біля колишнього кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , придбав, шляхом віднайдення на землі, два прозорі безбарвні полімерні пакети із застібкою та рискою фіолетового кольору, де знаходилась кристалічна речовина білого та світло-зеленого кольору, ззовні схожа на наркотичну, які залишив зберігати при собі для власного вживання без мети збуту. 11.01.2024 маючи при собі вищевказані два прозорі полімерні пакети, прозору скляну колбу від лампочки без цоколя з пластиковою кришкою синього кольору та трубочкою блакитного кольору, полімерну трубочку білого кольору, які самостійно виготовив для вживання психотропної речовини, поїхав на автомобілі Volkswagen Bora, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автошляхом НОМЕР_2 . У подальшому, 11.01.2024 року в період часу з 10.42 год. по 10.57 год. у ході огляду місця події, на узбіччі автошляху Т1221 на 1 км., виявлено та вилучено два прозорі безбарвні полімерні пакети із застібкою та рискою фіолетового кольору, де знаходилась кристалічна речовина білого та світло-зеленого кольору, а також прозору скляну колбу від лампочки без цоколя з пластиковою кришкою синього кольору та трубочкою блакитного кольору, полімерну трубочку білого кольору. Згідно висновку експерта №СЕ-19/112-24/506-НЗПРАП від 16.01.2024 року у речовині у вигляді нашарувань коричневого кольору на скляній колбі та полімерній трубочці міститься особливо небезпечна психотропна речовина PVP, обіг якої заборонено, масою 0,1705 грама, яку ОСОБА_7 незаконно придбав, зберігав і перевозив без мети збуту.

В апеляційній скарзі заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.309, ч.4 ст.358 КК України, та призначити покарання: за ч.1 ст.309 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 1 року обмеження волі без застосування положень ст.75 КК України.

В іншій частині вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.03.2024 відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, зазначив, що обвинувачений вчинив кримінальні проступки, характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлені.

Разом з цим, всупереч вимог ч.1 ст.75 КК України, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд 1 інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, не навів мотивів свого рішення, чим допустив неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, що суперечить його точному змісту, що відповідно до п.3 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому судом не у повній мірі враховано особу обвинуваченого, внаслідок чого призначене покарання із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України через свою м`якість не може слугувати запорукою його виправлення.

Прокурор зауважує, що ОСОБА_7 менше ніж через 1 рік після відбуття покарання за попереднім вироком вчинено 2 кримінальні проступки.

Крім того, як характеристику особи обвинуваченого необхідно врахувати, що ОСОБА_7 судимий 6 разів, у переважній більшості за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, зокрема й тяжких та насильницьких. Судимості не зняті та непогашені, на шлях виправлення ОСОБА_7 не став, знову вчинив нові кримінальні проступки.

Наведене вище сукупно свідчить про нехтування обвинуваченим встановленими суспільством та законом правилами, соціальними цінностями, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і винуватого.

Вказані обставини, разом із обраною протиправною моделлю поведінки, небажанням протягом тривалого часу (більш як 15 років) стати на шлях виправлення, також свідчить про те, що застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання не є доцільним та ефективним в аспекті превенції вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення.

За таких обставин зважаючи на наведені вище положення закону, Постанов Пленуму, практики ЄСПЛ, вважаю, що застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у конкретному випадку положень ст.75 КК України не є доцільним та виправданим в аспекті визначеної законом мети покарання, і не тільки щодо виправлення та перевиховання обвинуваченого, а й щодо превенції вчинення кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого який заперечив щодо задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення у зв`язку з їх необґрунтованістю, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.4 ст.358 КК України ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Оскільки, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасниками судового провадження не оскаржуються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення в апеляційному порядку, колегія суддів не входить до оцінки доказів провадження та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватим у використанні завідомо підробленого документа та незаконного придбання, зберігання, перевезення психотропних речовин без мети збуту, і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.309, ч.4 ст.358 КК України.

Водночас, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Що стосується доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК України) то вони є безпідставними, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції вищевказані вимоги кримінального закону дотримано.

Так, судом належним чином враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків. Характеризуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції прийняв до уваги, що ОСОБА_7 хоча раніше неодноразово судимий, характеризується посередньо, проте, на обліку психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом визнано його щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання не встановлено.

Зваживши всі наведені обставини у їх сукупності,судом першої інстанції обґрунтовано призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.309, ч.4 ст.358 КК України.

Разом з тим, враховуючи думку прокурора, яка просила звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, зважаючи на обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду про можливість виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання в умовах контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням протягом визначеного іспитового строку на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Твердження в апеляційній скарзі прокурора про те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий та реально відбував покарання, з урахуванням вище наведених обставин, на думку колегії суддів, не може бути обставиною, яка унеможливлювала б перевиховання останнього без звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки доводи апеляційної скарги заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, а тому підстав для скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає та вважає його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 березня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4