Провадження № 11-кп/824/3336/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

4 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0003726, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого малолітню дитину 2023 року народження, працюючого, раніше судимого, востаннє 06.07.2015 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, 02.02.2016 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 03.10.2018, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим визначено до відбування ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтись до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації, повідомляти їх же про зміну місця проживання та роботи, пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з залученням експерта у сумі 2915,92 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у повторному незаконному заволодінні транспортним засобом та у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно.

Так, 23.07.2021 приблизно о 20 годині, проходячи зі своєю знайомою ОСОБА_10 біля буд. АДРЕСА_2 помітив мотоцикл марки « Kawasaki zephyr» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_11 , після чого у нього виник злочинний умисел на повторне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 23.07.2021 о 20 год., знаходячись біля буд. АДРЕСА_2 , не повідомляючи про наміри ОСОБА_10 , підійшов до транспортного засобу, де у замку запалення помітив ключі. В подальшому, повідомивши ОСОБА_10 неправдиві відомості, що цей мотоцикл належить йому за її допомогою виштовхав мотоцикл за ріг будинку, де привів у робочий стан двигун та поїхав у напрямку «Універмагу Україна».

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, незаконно заволодів мотоциклом марки «Kawasaki zephyr» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_11 , спричинивши останньому матеріальну шкоду у розмірі 50580 грн.

Продовжуючи злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_8 24.09.2021 приблизно о 16 год. 55 хв., проходячи по АДРЕСА_3 помітив велосипед марки « Atlantis», який належить потерпілому ОСОБА_12 .

В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна - велосипеду, реалізуючи злочинний умисел з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, обвинувачений 24.09.2021 року приблизно о 16 год. 58 хв., знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, сів на велосипед марки « Atlantis», який належить потерпілому ОСОБА_12 , таким чином, діючи повторно та таємно викрав його, після чого на даному велосипеді покинув місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 на суму 6166,39 грн.

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання та стягнення процесуальних витрат у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи №СЕ - 19/111-21/36410-Д від 06.08.2021, у сумі 2745 грн. 92 коп. (дві тисячі сімсот сорок п`ять гривень дев`яносто дві копійки); судової автотоварознавчої експертизи №СЕ - 19/111-21/37892/АВ від 15.09.2021, у сумі 1035 грн. 72 коп. (одна тисяча тридцять п`ять гривень сімдесят дві копійки); судової фототехнічної експертизи №СЕ-19/111-21/50743-ФП від 22.11.2021, у сумі 2745 грн. 92 коп. (дві тисячі сімсот сорок п`ять гривень дев`яносто дві копійки). В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні є судові витрати на проведення експертиз, зокрема, судової дактилоскопічної, судової автотоварознавчої, судової фототехнічної, які залишились поза увагою суду при ухваленні вироку та стягненні процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому, вирішуючи питання про звільнення від його відбування, необґрунтовано дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства. Внаслідок цього незаконно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_8 раніше судимий, в тому числі за майнові злочини, відбував покарання у виді позбавлення волі реально, однак знову вчинив нові умисні корисливі кримінальні правопорушення, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення, відсутність каяття у скоєному правопорушенні.

На думку прокурора, місцевим судом фактично жодним чином не обґрунтовано мотивів звільнення обвинуваченого від покарання в порядку ст. 75 КК України. З огляду на це, з урахуванням тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та даних про його особу, виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів можливе лише у разі призначення ОСОБА_8 реального покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у повторному незаконному заволодінні транспортним засобом та у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі прокурором, не оспорювалися.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України повністю дотримався вказаних норм кримінального закону.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та відшкодування спричинених збитків, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який хоча і має судимість, втім змінив свій спосіб життя після вчиненого, одружився, працевлаштувався, в нього народилась дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружина вагітна, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи його критичне ставлення до вчиненого та усвідомлення власної протиправної поведінки, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, той факт, що матеріальна шкода була відшкодована, а також принцип індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства і застосував до нього приписи ст. 75 КК України, з чим колегія суддів також погоджується, і вважає, що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України прокурором не наведено.

Разом з тим, слушними є доводи прокурора про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд помилково не визначив розмір всіх процесуальних витрат, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 .

Так, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Приписами ч. 1 ст. 126 КПК визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 598/1781/17 та зазначила, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі і в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, під час досудового розслідування кримінального провадження, розмір процесуальних витрат на залучення експертів складає: за проведення судової товарознавчої експертизи №405 від 11.11.2021 - 170 грн.; за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-21/36410-Д від 06.08.2021 - 2745,92 грн.; за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-21/37892-АВ від 15.09.2021 - 1035,72 грн.; за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-21/50743-ФП від 22.11.2021 - 2745,92 грн.

Проте, ухвалюючи обвинувальний вирок та звільняючи ОСОБА_8 від призначеного покарання, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не вирішив у вироку питання стягнення всіх процесуальних витрат з обвинуваченого, що є підставою для зміни вироку суду першої інстанції, на що вірно вказує прокурор.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції - змінити в частині вирішення процесуальних витрат.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині вирішення процесуальних витрат.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-21/37892-АВ від 15.09.2021 - 1035,72 грн. та за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-21/50743-ФП від 22.11.2021 - 2745,92 грн., всього в сумі 3781,64 гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя