У Х В А Л А

Справа №344/8255/20

27 березня 2024 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , за ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Червоне Монастириського району Івано-Франківської області, зареєстрованої в АДРЕСА_2 , жительки АДРЕСА_3 , за ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 3,4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Калуш Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_2 , за ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України,

в с т а н о в и в :

Богородчанським районним судом розглядається вказане кримінальне провадження.

Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_7 подали письмові клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності в частині її обвинувачення за ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 3, 4 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_9 , як колишній бухгалтер кредитної спілки «Християнська злагода», обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому (ч. 2 ст. 190 КК України), у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, що завдало шкоди потерпілому у великих розмірах (ч. 3 ст. 190 КК України), у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, що завдало шкоди потерпілому у особливо великих розмірах (ч. 4 ст. 190 КК України), у привласненні майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб (ч. 3 ст. 191 КК України), у привласненні майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому у великих розмірах (ч. 4 ст. 191 КК України), у службовому підробленні, тобто у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей (ч. 1 ст. 366 КК України).

Оскільки в обвинувальному акті вказано, що інкриміновані діяння вчинені нею в період з травня 2007 року по січень 2009 року, тобто з часу вчинення (за версією сторони обвинувачення) минуло більше п`ятнадцяти років, то є підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 свою вину в учиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнала, однак підтримала заявлені нею та її захисником клопотання та просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за усіма пунктами обвинувачення. Зазначила, що розуміє суть обвинувачення та правові наслідки закриття провадження з таких підстав.

Захисник ОСОБА_7 наголосив на наявності підстав для звільнення його підзахисної від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому просив задовольнити клопотання в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 заявлені клопотання підтримали, захисник ОСОБА_5 щодо вирішення клопотань поклалася на розсуд суду, потерпіла ОСОБА_4 щодо задоволення клопотань не заперечила.

Прокурор у судовому засіданні вказав на наявності підстав для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження за ч. 2 та 3 ст. 190, ч. 3 та 4 ст. 191 й ч. 1 ст. 366 КК України, однак просив відмовити у задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 190 КК України, де строки давності не минули.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що подані клопотання підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Вирішуючи клопотання про застосування строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, слід встановити насамперед момент вчинення кримінальних правопорушень, у яких вона обвинувачується, та строк давності, релевантний ступеню його тяжкості.

Зі змісту обвинувального акта встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому, у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, що завдало шкоди потерпілому у великих розмірах, у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно, що завдало шкоди потерпілому у особливо великих розмірах, у привласненні майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за попередньою змовою групою осіб, у привласненні майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, вчиненому у великих розмірах, у службовому підробленні, тобто у складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_9 інкриміновано вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень протягом 03 травня 2007 року - 31 січня 2010 року.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 4 КК України часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Отже, як кримінально-правова відповідальність, так і підстави звільнення від неї мають визначатися на час вчинення інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, тобто з 03 травня 2007 року по 31 січня 2010 року.

За класифікацією злочинів, визначеною ст. 12 КК України в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, чинною на той час, інкриміновані обвинуваченій кримінальні правопорушення, передбачені :

- ч.1 ст.366 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1508-VI від 11 червня 2009 року, відносилися до злочинів невеликої тяжкості;

- ч. 2 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, а також ч. 3 ст. 191 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, відносилися до злочинів середньої тяжкості;

- ч. 3 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, а також ч. 4 ст. 191 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, відносилися до тяжких злочинів;

- ч. 4 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, відносилися до особливо тяжких злочинів.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо минуло : 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Судом також проаналізовано наявність підстав для застосування норм кримінального закону, які регулювали кримінальну протиправність, караність та звільнення особи від кримінальної відповідальності у подальшому та станом на зараз, втім, підстави для ретроактивної дії цих норм відсутні.

Отже відсутні підстави вважати, що кримінальний закон, який діяв у подальшому, будь-яким чином поліпшував становище обвинуваченої.

Оскільки зміни до кримінального закону, зокрема, статей 12, 49, 190, 191, 366 КК України не поліпшують становище особи в цьому випадку, то відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України вони не мають зворотної дії в часі.

Частиною 3 статті 49 КК України в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, передбачено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні значної кількості епізодів злочинної діяльності, останній з яких датований 31 січня 2010 року та обвинувачення за яким сформульоване як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб (з відома, узгодження та за попередньої домовленості з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), вчинене повторно, що завдало шкоди потерпілому ОСОБА_13 у особливо великих розмірах (т.1 а.с.156-157). Саме з цієї дати - 31 січня 2010 року, слід відраховувати строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що станом на момент постановлення цієї ухвали минуло більше 14 років й сплив строк давності за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 та ч.3 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, ч. 3 та ч.4 ст. 191 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, а також ч.1 ст.366 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1508-VI від 11 червня 2009 року, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 .

Разом з тим, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки строки давності в цій частині обвинувачення не минули.

Суд вважає безпідставним посилання захисника ОСОБА_7 на необхідності застосування чинної редакції статей 12, 49, 190, 191, 366 КК України, оскільки це суперечить вимогам статті 4 КК України. Крім того, судом не встановлено підстав для ретроактивної дії цих норм кримінального закону.

Суд також не приймає до уваги твердження обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника про необхідність відрахування строків давності з січня 2009 року, оскільки в обвинувальному акті (зокрема т.1 а.с.161) є посилання на вчинення нею у співучасті з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінальних правопорушень в період травня 2007 року - січня 2009 року.

З цього приводу суд зазначає, що в обвинувальному акті, зокрема в т.1 а.с.161, ОСОБА_9 сформульоване обвинувачення про вчинення в період травня 2007 року - січня 2009 року службових підроблень, однак ці службові підроблення сприяли вчиненню за попередньою змовою групою осіб шахрайських дій по відношенню до вкладників кредитної спілки «Християнська злагода», а також привласнення коштів кредитної спілки «Християнська злагода». Останній закінчений епізод шахрайства, інкримінований ОСОБА_9 , датований 31 січня 2010 року, у зв`язку з чим, як уже зазначалося вище, суду слід саме з цієї дати відраховувати строки давності.

Вирішуючи питання про застосування строків давності щодо ОСОБА_9 , слід зазначити, що суду не надано відомостей про факт ухилення обвинуваченої від досудового слідства, суду чи факт вчинення нею іншого кримінального правопорушення, а навпаки листом управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Івано-Франківській області від 26 березня 2024 року № 605/108/27/03-2024 підтверджується відсутність відомостей про притягнення її до кримінальної відповідальності окрім вказаного кримінального провадження.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 та ч.3 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, ч. 3 та ч.4 ст. 191 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, а також ч.1 ст.366 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1508-VI від 11 червня 2009 року, не належать до переліку, визначеного ч. 5 ст. 49 КК України, а отже законодавча заборона звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на обвинувачену не поширюється.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Викладені вище обставини у своїй сукупності свідчать про те, що станом на момент постановлення цієї ухвали наявні підстави для звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 2 та ч.3 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, ч. 3 та ч.4 ст. 191 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, ч.1 ст.366 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1508-VI від 11 червня 2009 року, на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї в цій частині.

У задоволенні клопотання в частині звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. 4, 5, 12, 49 КК України, керуючись ст. 284, 286, 370, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч.3 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, ч. 3 та ч.4 ст. 191 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, ч.1 ст.366 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1508-VI від 11 червня 2009 року, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000207 в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 та ч.3 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року, ч. 3 та ч.4 ст. 191 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, ч.1 ст.366 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1508-VI від 11 червня 2009 року, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України - закрити.

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_7 в частині звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 190 КК України, в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VI від 15 квітня 2008 року.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення тільки в частині закриття кримінального провадження.

Головуючий ОСОБА_1