ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4506/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/261/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

представника цивільного

відповідача - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , представника цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «Країна» ОСОБА_13 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0001464 від 23.11.2020, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, який є особою з інвалідністю 2 групи, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі статті 75 КК України звільнено його від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до статті 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 (уточнений) до ПАТ «СК «Країна» задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_7 у зв`язку із скоєнням злочину матеріальну шкоду у сумі 59993 грн. та моральну шкоду 60000 грн. Згідно вироку, 22.11.2020 приблизно о 17 год 45 хвил ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_1 , рухався по пр. Гагаріна зі сторони вул. Макіївської у напрямку вул. Одеської у м. Харкові. Рухаючись по вказаній дорозі зі швидкістю приблизно 72км/год, тобто з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху у населеному пункті, наближаючись до перехрестя пр. Гагаріна та вул. Зернової у м. Харкові, ОСОБА_10 , будучи завчасно повідомленим про зміну сигналу світлофора шляхом увімкнення та горіння миготливого сигналу на світлофорі, який регулює рух за його напрямком, при подальшому наближенні до зазначеного перехрестя та при зміні сигналу на жовтий, не зупинив керований ним автомобіль перед перехрещуваною проїзною частиною, а саме, перед лінією дорожньої розмітки 1.12. стоп-лінією та, діючи з необережності, продовжив рух, виїхав на перетин проїзних частин АДРЕСА_2 та почав його перетинати на жовтий сигнал світлофора. Після цього ОСОБА_10 , зманеврував ліворуч, випередив автомобіль, який рухався попереду нього та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді острівця безпеки, із послідуючим наїздом на пішохода ОСОБА_14 , 1931 року народження, який в цей час перетинав проїзджу частину пр. Гагаріна по регульованому пішохідному переходу справа наліво відносно траєкторії руху автомобіля «Hyundai Accent» р.н. НОМЕР_1 . Таким чином, ОСОБА_10 порушив вимоги п.п.8.7.3г та 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: жовтий сигнал забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; у разі подання світлофором сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає- не ближче 10м перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо вони відсутні та в усіх інших випадках- перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де 23.11.2020 від отриманих тілесних ушкоджень помер. Згідно до висновку експерта №12-17/440-А/20 від 29.01.2021 причиною смерті ОСОБА_14 стала важка сукупна травма із ушкодженням внутрішніх органів та перелом кісток скелету, яка ускладнилася декомпенсованим безповоротнім травматичним шоком та гострим розладом кровообігу. Не погоджуючись із вироком, прокурор у кримінальному провадження та представник цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «Країна» ОСОБА_13 подали апеляційні скарги.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання за частиною 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В обгрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Судом недостатньо враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, яке є тяжким. Обвинувачений порушив правила дорожнього руху під час переїзду регульованого перехрестя, чим спричинив ДТП, а потерпілий отримав травму, яка призвела до смерті. Та обставина, що родич померлого не має претензій до обвинуваченого не може відвернути реальну шкоду завдану діями обвинуваченого. Призначене покарання, через його м`якість, є недостатнім для виправлення засудженого. Крім того, судом не враховано, що причиною загибелі людини стало порушення обвинуваченим кількох правил дорожнього руху, залишено поза увагою позицію прокурора, висловлену в судових дебатах щодо необхідності призначення обвинуваченому реальної міри покарання з позбавлення права керувати транспортними засобами.

Представник цивільного відповідача в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову до АТ «СК «Країна», відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до АТ «СК «Країна», в іншій частині вирок суду залишити без змін. Вимоги апеляційної скарги представник мотивує тим, що необхідною умовою для отримання страхового відшкодування, окрім звернення потерпілої особи із заявою про старахове відшкодування, є наявність вироку суду, що набрав законної сили. Таким чином, звернення позивача до суду було передчасним. Щодо розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із витратами на поховання та на спорудження пам`ятника, представник цивільного відповідача зазначає, що надані позивачем договір та акти на підтвердження витрат не можуть бути визнані розрахунковими документами, відтак суду не надано документу, що підтверджує факт оплати відповідних послуг. Звертає увагу, що позивачем було замовлено подвійний пам`ятник для двох осіб. Однак, дружина загиблого жива, не є потерпілою від ДТП. У страховика не виникає обов`язку щодо відшкодування витрат, які імовірно будуть понесені позивачем. Документами на підтвердження виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника є витяг з книги обліку намогильних споруд, акт виконаних робіт та фото встановленого пам`ятника. Судом не надано оцінку, що згідно додаткової угоди від 22.10.2021 до Договору на виготовлення виробу не вбачається вирахування вартості робіт та матеріалів, пов`язаних з виготовленням пам`ятника щодо ОСОБА_15 (дружини загиблого). Загальна сума за вказаним договором має бути зменшена пропорційно кількості осіб, щодо яких оформлено замовлення. На апеляційну скаргу цивільного відповідача представником потерпілого подані заперечення, в яких з урахуванням уточнень зазначено, що було проведено перерахунок робіт, витрати на поховання дружини загиблого не проводилися, оскільки вона жива. Всі витрати підтверджено договором, квитанціями до прибуткового ордеру, актом приймання-передачі виконаних робіт. Пам`ятник є одинарним, споруджений на одну особу. Наявність на надгробній плиті зображення іншої особи, крім загиблого, не суперечить нормам права. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, представника цивільного позивача, який підтримав апеляційні вимоги щодо зміни вироку в частині вирішення судом цивільного позову, думку обвинуваченого та його захисника, потерпілого та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора та цивільного позивача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, підстав для задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача, не встановлено. Висновки суду відносно фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого апелянтами не заперечуються, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції на підставі частини 1 статті 404 КПК України переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг прокурора та цивільного відповідача. Стосовно наведених у апеляційній скарзі доводів прокурора про безпідставне застосування судом статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Надаючи оцінку вироку в частині правильності призначення покарання обвинуваченому та застосування положень статті 75 КК України, суд апеляційної інстанції приймає до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, які були встановлені судом першої інстанції та сторонами кримінального провадження не заперечуються. Відповідно до вироку суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше судимим не був, одружений, має неповнолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю 2 групи, за місцем попередньої роботи характеризується позитивно, на час вчинення кримінального правопорушення в алкогольному та наркотичному сп`янінні не перебував. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , а саме: щире каяття та визнання вини, добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК України, не встановлено. Відповідно до досудової доповіді, складеної органом пробації щодо ОСОБА_10 , встановлено середній рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення та середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства, у зв`язку із чим, орган пробації вважає за можливе виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі. З огляду на наведені обставини, враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, який має інвалідність 2 групи, має на утриманні неповнолітнього сина, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та дійшов обгрунтованого висновку щодо можливості звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком. Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Відповідно до статті 75 КК України, при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи. В апеляційній скарзі прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги вищенаведені дані, що характеризують особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, що виявляється у щирому каятті, відшкодуванні шкоди потерпілому, його згоду на розгляд обвинувального акту в порядку частини 3 статті 349 КПК України. Вказане кримінальне правопорушення, згідно зі статтею 12 КК України відноситься до категорії тяжких, проте вчинених з необережності щодо наслідків, якими у цьому випадку є загибель людини. Однак, суд при призначенні покарання має виходити не лише із тяжкості злочину та його наслідків, а з усіх обставин кримінального провадження у сукупності. Висновки органу з питань пробації стосовно обвинуваченого свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Потерпілий під час апеляційного розгляду повідомив, що жодних претензій до обвинуваченого не має та просить вирок залишити без змін, його позиція щодо звільнення обвинуваченого від покарання із випробування є категоричною. Висновки органу пробації, як і думка потерпілих щодо виду й розміру покарання, не мають для суду обов`язкового характеру, однак мають враховуватися судом поруч з іншими обставинами кримінального провадження під час вирішення питання про покарання. Ретельно проаналізувавши у сукупності всі обставини, які повинні бути враховані судом при призначенні покарання та вирішенні питання про звільнення від його відбування, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, однак в умовах контролю за його поведінкою із встановленням іспитового строку.

Разом з тим, слушними є апеляційні доводи прокурора щодо необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення ОСОБА_10 права керувати транспортними засобами. Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції взагалі не мотивував свого висновку щодо призначеня ОСОБА_10 покарання за частиною 2 статті 286 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до санкції частини 2 статті 286 КК України вказане додаткове покарання є альтернативним, однак, враховуючи, обставини інкримінованого злочину, а також його наслідки у вигляді смерті потерпілого, що стало наслідком порушення правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції вважає необхідним у даному випадку призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк, визначений санкцією частини 2 статті 286 КК України.

Щодо вирішення судом першої інстанції цивільного позову, то висновки суду викладені у вироку є обґрунтованими та мотивованими, доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача не спростовують їх правильності. Доводи апелянта про передчасне звернення із цивільним позовом, до набрання вироком законної сили, є помилковими та не узгоджуються із нормами КПК України. Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Таким чином, можливість звернення із цивільним позовом у кримінальному провадженні не обмежується лише фактом набрання обвинувальним вироком суду законної сили. Судом першої інстанції встановлено, що потерпілим здійснені витрати на поховання згідно договору - замовлення про організацію та проведення поховання ОСОБА_14 , укладених між ОСОБА_7 та КП «РИТУАЛ» ХМР № 0001988 від 25.11.2020 року - 5 641 гривня, згідно акту від 24.11.2020 року № 001944 ОСОБА_7 на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення під час поховання ОСОБА_14 - 8 937 гривень, згідно акту від 24.11.2020 року № 002379 ОСОБА_7 на перевезення померлого ОСОБА_14 з моргу на кладовище- 2 420 гривень. Таким чином загальні витрати позивача ОСОБА_7 на поховання ОСОБА_14 складають 16 998 (шістнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень, на спорудження надгробного пам`ятника позивачем було витрачено 42 995 гривень. Ці витрати підтверджено договором, квитанціями до прибуткового ордеру та актом приймання передачі виконаних робіт, фото встановленого пам`ятника. Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Безпідставними є апеляційні доводи представника цивільного відповідача щодо витрат на виготовлення пам`ятника на двох осіб, одна з яких є живою, оскільки як вбачається з наданих потерпілим доказів на підтвердження понесених витрат на поховання, пам`ятник встановлено на одну особу, він є одинарним та потерпілим сплачені кошти саме за встановлення та облаштування місця поховання однієї особи. Крім того, відповідно до додаткової угоди від 22.11.2021, сторони домовилися про виключення зі списку виду робіт даних ОСОБА_15 , а фото пам`ятника, долучене потерпілим, підтверджує його встановлення саме на ОСОБА_14 . Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта щодо неналежного оформлення документів, які підтверджують оплату замовлених послуг на поховання. Слід зазначити, що недотримання фізичною особою-підприємцем правил проведення розрахункових операцій, оформлення розрахункових документів, жодним чином не впливають на факт того, що потерпілий у зв`язку із похованням померлого поніс відповідні витрати. Наданих потерпілим доказів достатньо для підтвердження суми коштів, які він витратив на поховання та встановлення пам`ятника. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що цивільний позов потерпілого, як в частині відшкодування матеріальної так і моральної шкоди, судом першої інстанції задоволено обґрунтовано і підстав для скасування чи зміни вироку в цій частині, не встановлено.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_10 за частиною 2 статті 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього відповідно до статті 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «Країна» залишити без задоволення. В решті вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без змін. Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного Кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: