Справа № 147/1721/23
Провадження № 1-кп/147/32/24
У Х В А Л А

іменем України

06 травня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000182 від 08.11.2023, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні суду знаходиться зазначене вище кринінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Судове засідання у справі призначено на 06 травня 2024 року.

В судовому засіданні 06 травня 2024 року захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подала клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просить змінити, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід, а саме на домашній арешт в нічний час з 21 год. до 07 год. Клопотання мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 10.11.2023 підозрюваній ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 06.01.2024. В подальшому строк тримання під вартою продовжувався ухвалами: ухвалою від 28.12.2023 до 25.02.2024; ухвалою від 16.02.2024 до 15.04.2024 та ухвалою від 05.04.2024 до 03.06.2024. Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , суд врахував дані про особу обвинуваченої, конкретні обставини та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за інкриміноване правопорушення та обставини вчинення злочину, що ставиться у вину останній та дійшов висновку, що наразі не перестали існувати ризики визначені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: можливість переховуватися від суду, можливість незаконного впливу на свідків та потерпілого, запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень. На момент обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також продовження дії обраного запобіжного заходу, у сторонни захисту не було можливості надати суду документи, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 , на підтвердження можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів. Сторона захисту повідомляє, що обвинувачена ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , 2009 року народження, що підтверджується наданим на адвокатський запит інформаційним листом №418-28.11-35 від 23.04.2024 Тростянецького ВДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області. Окрім сина ОСОБА_7 , обвинувачена має ще двох повнолітніх дітей. З моменту обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу її неповнолітній син ОСОБА_7 деякий час проживав із батьком, проте, протягом останнього місяця він проживає самостійно у АДРЕСА_1 . Також, захисник посилається на те, що обвинувачена ОСОБА_4 , має на території с. Верхівка Гайсинського району Вінницької області власне житло (квартиру), яка розташована по АДРЕСА_2 , у якій вона проживала до моменту її затримання. Захисник вважає, що обвинувачена, є особою, що має соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, а тому обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою, може бути замінений більш м`яким запобіжним заходом у виді домашнього арешту, з урахуванням також наступних обставин. На даний час допитано всіх свідків; відсутні будь-які ризики зазначені в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просила задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченій, додатково зазначила, що на даний час відсутні ризики, які б виправдовували подальше застосування до її підзахисної виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказує, що батько неповнолітнього сина ОСОБА_4 знаходиться на лікуванні у госпіталі після поранення і їхній неповнолітній син залишився без батьківського піклування, зазначає, що її підзахисна на підставі нотаріально посвідченої довіреності має право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 , у якому і планує проживати разом із неповнолітнім сином.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання захисника.

Прокурор ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту, посилаючись на його необґрунтованість. Просила врахувати, що неповнолітній син обвинуваченої тривалий час проживав з батьком, натомість ОСОБА_4 проживала у с. Верхівка одиноко, що підтверджується довідкою сільської ради. Також прокурор зазначила, що стороною захисту не надано доказів на підтвердження перебування батька хлопчика на лікуванні, в той час, як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім того, зазначила, що ризик впливу на свідків та потерпілого зменшився, однак інші ризики не втратили своєї актуальності та продовжують існувати.

Потерпілий ОСОБА_6 з приводу клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу поклався на розсуд суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Так, ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.04.2024 продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03.06.2024 включно.

Згідно зі статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вимогами пункту 4 частини 2 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Суд враховує відомості: про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка офіційно не працевлаштована, не має джерел отримання прибутку, відсутність достатніх даних про наявність постійного місця проживання та міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, вік та стан здоров`я обвинуваченої, яка не має тяжких захворювань чи інвалідності.

Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні і стороною захисту суду не надані.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Зазначені захисником обставини, а саме наявність на утриманні у обвинуваченої ОСОБА_4 неповнолітнього сина ОСОБА_7 не підтверджені належними доказами. Так суд враховує ту обставину, що у обвинуваченої ОСОБА_8 є неповнолітній син, оскільки це підтверджується інформацією висвітленою в листі Тростянецького ВДВС ЦМУ МІО (м. Київ) від 23.04.2024 №418-28.11-35. Водночас, як зазначено самою обвинуваченою ОСОБА_4 її неповнолітній син проживав з нею близько трьох років тому, останнім часом він проживав з батьком, який зі слів сторони захисту знаходиться у госпіталі на лікуванні. Стороною захисту не надано доказів на підтвердження того, що батько ОСОБА_7 перебуває на лікуванні. Крім того, зі слів обвинуваченої її неповнолітній син проживає наразі із повнолітньою сестрою, у якої троє дітей, що спростовує доводи захисника, що ОСОБА_7 проживає самостійно у с. Верхівка Гайсинського району Вінницької області.

Стосовно доводів захисника про те, що ОСОБА_4 має на території села Верхівка Гайсинського району Вінницької області власне житло (квартиру), яка розташована по АДРЕСА_2 , варто зазначити, таке. На підтвердження вказаних доводів надано копію довіреності від 27 жовтня 2017 року, виданої строком на п`ять років та яка зберігала чинність до 27.10.2022. Тобто термін дії довіреності, якою ОСОБА_9 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, в тому числі в державних органах, комунальних органах, органах БТІ, експертних компаніях (організаціях) з правом отримання експертної оцінки, вприватного нотаріуса ОСОБА_10 , Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області, з питань оформлення спадкових прав після мерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Бершадь Вінницької області та з усіх питань, які стосуються продажу квартири під АДРЕСА_3 , яку довірителька отримала після смерті матері, укладення та підписання відповідних договорів, щодо даного нерухомого майна, за ціну та на умовах, які були попередньо обумовлені з представником, закінчився 27.10.2022 і доказів на продовження такої довіреності суду не надано.

Варто зазначити і те, що зі змісту довідки Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області №464 від 21.11.2023 випливає, що ОСОБА_4 , 1975 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Проживає одиноко за адресою: АДРЕСА_4 . Таким чином подані стороною захисту документи ставлять під сумнів доводи захисника щодо наявності у ОСОБА_4 на праві законного користування житлового приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Варто зазначити, що довіреність - письмове уповноваження, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Такий докумнт не може підтверджувати наявність права володіння чи користування.

За приписами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Під житлом у значенні, що використовується в зазначеній статті, треба розуміти: а) будинок приватної форми власності з усіма приміщеннями, в яких постійно чи тимчасово проживає підозрюваний, обвинувачений, включаючи приміщення, не призначені для проживання, але які є складовою будинку; б) будь-яке житлове приміщення, незалежно від форми власності, яке належить до житлового фонду і використовується підозрюваним, обвинуваченим для постійного або тимчасового проживання (будинок, квартира в будинку будь-якої форми власності, окрема кімната в квартирі з необхідними для проживання приміщеннями тощо); в) будь-яке інше приміщення або забудова, у яких постійно чи тимчасово проживає підозрюваний, обвинувачений, які не належать до житлового фонду, але пристосовані для постійного або тимчасового проживання.

Таким чином, зазначені захисником обставини, а саме наявність згоди сторонньої особи - власника квартири за адресою АДРЕСА_2 , про надання дозволу на проживання ОСОБА_4 у зазначеній квартирі не підтверджується належними доказами.

Сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, суд погоджується із стороною захисту про те, що на час розгляду клопотання захисника ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України зменшились, а саме вірогідність впливі на свідків та потерпілого, адже останні допитані безпосередньо судом. Однак не перестали існувати ризики передбачені пунктами 1 та 5 ч. 1 зазначеної статті.

Тому, суд відхиляє посилання сторони захисту про доцільність застосовування інших більш м`яких запобіжних заходів та зазначає, що наразі достатніх доказів для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , стороною захисту не надано, а тому у задоволенні клопотання захисника варто відмовити.

Водночас суд звертає увагу учасників кримінального провадження на тому, що після усунення підстав, які слугували підґрунтям для відмови в задоволенні клопотання сторони захисту, останні не позбавлені права звернутися до суду повторно із клопотанням в порядку ст. 331 КПК України, а саме щодо зміни запобіжного заходу.

На думку суду, на час розгляду клопотання сторони захисту, застосований запобіжний захід - тримання під вартою стосовно обвинуваченої в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись статтями 174, 176, 177, 178, 182, 183, 196, 197, 331, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику та направити до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для вручення обвинуваченій ОСОБА_4 , та виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 08:30 годині 07 травня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1