ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» на строк 60 днів, з 27.06.2024 року по 25.08.2024 року, включно, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадженняза обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» на строк 60 днів, з 27.06.2024 року по 25.08.2024 року, включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги:

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати, обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з можливістю відлучатися для проходження лікування та відвідування центру зайнятості, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вважає, що висновок судді є не заснованим на діючому законодавстві та на доказах, відповідно до кримінального процесуального законодавства, є передчасним і порушує право обвинуваченого на захист.

Звертає увагу, що прокурором не доведено наявності заявлених в клопотанні про продовження тримання під вартою ризиків. Суддею в оскарженій ухвалі не наведено обґрунтування з посиланням на відповідні докази того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Звертає увагу, що стороною обвинувачення взагалі не надано будь-яких доказів суду, що підтверджують наявність ризиків, заявлених стороною обвинувачення.

Зазначає, що суд не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, чим порушив вимоги Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, що є обов`язковим для виконання для держави Україна відповідно до ст. 46 Конвенції.

Звертає увагу, що єдиною наявною підставою для продовження запобіжного заходу тримання під вартою є тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 та суворість санкції інкримінованого злочину.

Вважає, що продовжений запобіжний захід на даний час є занадто суворим та до обвинуваченого слід було б застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Просить врахувати стан здоров`я обвинуваченого, що не було зроблено судом першої інстанції в повній мірі та визначення можливості надання ефективної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора.

Просить врахувати, що у зв?язку з евакуацією з м. Костянтинівка Донецької області батько обвинуваченого виїхав та мешкає в АДРЕСА_1 . За вказаною адресою може мешкати обвинувачений, про що його батько надав відповідну заяву. Там же обвинувачений зможе проходити лікування та обстеження в медичних закладах, та з`являтися до суду за викликом. Крім того, у Полтавській області органи поліції працюють справно та можуть без проблем контролювати перебування обвинуваченого під домашнім арештом.

Позиції сторін в суді :

Учасники судового розгляду були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участі до суду не надійшло. Захисник ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі зазначив, що просить апеляційну скаргу розглянути за його відсутності, а отже, колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу без участі сторін кримінального провадження.

Висновки суду:

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під на строк 60 днів, з 27.06.2024 року по 25.08.2024 року, включно.

Продовжуючи строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції із наданих сторонами кримінального провадження документів, врахував, що ОСОБА_7 офіційного місця роботи не має, не одружений, має інвалідність третьої групи, не судимий, має постійне місце проживання.

Суд взяв до уваги доводи сторони обвинувачення стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_7 , може ухилитися від кримінальної відповідальності та виконання процесуальних обов`язків, оскільки станом на сьогодні даних про те, що обвинувачений проживає разом із сім`єю, працевлаштований суду не надано. У зв`язку з цим, наявність соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором щодо ухилення від суду, в судовому засіданні не встановлено, за таких обставин, з урахуванням того, що в країні оголошений військовий стан, ризик ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від суду та його втечі продовжує існувати з високим ступенем ймовірності.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено також наявність ризику незаконного впливання на потерпілих та свідків, оскільки анкетні дані свідків та потерпілих обвинуваченому відомі, потерпілі та свідки судом не допитані. Наведені обставини дозволили дійти висновку про високий ступень ймовірності впливу на потерпілих та свідків з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Щодо існування ризику вчинення інших правопорушень, суд зазначив, що із представлених в судовому засіданні відомостей не вбачається наявність непогашених судимостей у обвинуваченого, а також наявних щодо нього обґрунтованих підозр. На думку суду стороною обвинувачення не доведено наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

З приводу ризику знищення, спотворення будь-яких речей, що мають значення для кримінального провадження, судом прийнято до уваги, що в ході досудового розслідування вилучено не всю суму коштів, які належать потерпілим, тому доводи прокурора про наявність зазначеного ризику вважаються досить переконливими.

Суд наголосив на тому, що доводи сторони захисту щодо неможливості перебування під вартою внаслідок стану здоров`я, з огляду на неодноразово надану медичну документацію щодо ОСОБА_7 , що підтверджує необхідність проведення йому лікування, на сьогодні не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не представлено будь-які докази на підтвердження неможливості утримуватися в умовах ізоляції від суспільства в установі виконання покарань.

Суд врахував, що запобіжний захід у виді взяття під варту є винятковим, однак, без застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, на сьогодні продовжує існувати достатньо високий рівень ймовірності ризиків ухилення обвинуваченого від явки до суду, впливу на свідків, а також неможливості досягнення мети щодо виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даному випадку не зможе запобігти доведеним ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Тому, враховуючи існування доведених прокурором ризиків, з метою проведення повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, забезпечення встановлення істини в справі, а також забезпечення виконання процесуальних рішень, суд вважав за необхідне продовжити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят діб, без визначення розміру застави.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту, що прокурором у клопотанні про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 не доведено наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що були встановлені судом 1-ї інстанції, а також не надано жодного належного та допустимого доказу, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде переховуватися від правосуддя та вчиняти будь-які інші дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту про не врахування судом першої інстанції особи обвинуваченого та стану його здоров`я, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки такі фактичні дані були враховані судом 1-ї інстанції та їм було надано належну оцінку.

Разом з тим, сама по собі наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 батька, що евакуювався з м. Константинівка Донецької області до Полтавської області, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, та відсутність притягнень до кримінальної відповідальності не стали підставами, які зупинили обвинуваченого від ймовірних протиправних дій, в яких він обвинувачується, а тому і не будуть стримуючими засобами і наразі.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він є інвалідом ІІІ-ї групи по зору (безстроково), та стан його здоров`я погіршується, та він не отримує належної медичної допомоги, у зв`язку з чим він був доставлений до обласної клінічної лікарні, де був проконсультований лікарем офтальмологом, проте лікування не мало результатів та потребує оперативного втручання, на думку суду апеляційної інстанції є неспроможними, оскільки відомості про неможливість отримання обвинуваченим медичної допомоги в умовах тримання піді вартою не надано.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи особу обвинуваченого, приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти. Так, колегія суддів виходить з того, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та його застосування недостатнє для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків у цьому кримінальному провадженні; неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що відсутні докази щодо звернення осіб, які поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не може бути застосований у відношенні останнього, зважаючи на воєнний стан, на чому правильно наголосив суд 1-ї інстанції.

Отже, судом 1-ї інстанції встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ризики, які не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Доводи сторони захисту про зворотнє є безпідставними, оскільки оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України та права на захист обвинуваченого, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду 1-ї інстанції, не вбачається.

Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , відмовити.

Залишити без змін ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» на строк 60 днів, з 27.06.2024 року по 25.08.2024 року, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4