Справа № 736/420/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/149/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

05 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Щорс (Сновськ), Щорського (Корюківського) району, Чернігівської області, не працюючому, з середньою спеціальною освітою, не одруженому, зареєстрованому та проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше судимому, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 травня 2024 року, з визначенням розміру застави в сумі 242 240 гривень.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також на існування ризиків, передбачених п.п.1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, є неможливим.

Як альтернативний вид запобіжного заходу слідчий суддя визначив розмір застави, вказавши на те, що саме така сума в разі її внесення буде здатна забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, відносно підозрюваного ОСОБА_6 обрати домашній арешт за місце проживання та реєстрації підозрюваного.

Вказує на те, що ризики, які вказані у клопотанні, заявлені формально та не доведені в судовому засіданні, оскільки підозрюваний свою вину визнав частково та не має наміру ухилятися від слідства та суду, а навпаки, готовий з`являтися на першу вимогу.

Апелянт переконаний, що враховуючи проведений судом допит свідків, вилучення усіх речових доказів, а також проведення експертизи свідчать при зниження заявлених прокурором ризиків та можливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, автор скарги вважає, що судом не взято до уваги дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та певний дохід, хоча і мінливий, через відсутність офіційного працевлаштування та брак роботи у сільській місцевості, та свідчить про неможливість внесення застави.

На апеляційний розгляд захисник адвоката ОСОБА_5 не прибув. До розгляду справи по суті надіслав клопотання про розгляд справи за його апеляційною скаргою у письмовому провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_6 про його доставку в суд апеляційної інстанції не просив, під розписку був повідомлений про день та час розгляду справи.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав заяву про розгляд апеляційної скарги захисника без його участі та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційний суд має усі підстави провести розгляд апеляційної скарги захисника, відповідно до ч.1 ст. 406 КПК України, у письмовому провадженні.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000004 від 02.01.2024 року.

18 березня 2024 року ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України

19 березня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, вчиненого з корисливих мотивів (зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу), яке відноситься до категорії тяжких та за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може переховуватись від органів дізнання, ухилитися від явки до слідчого та суду.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність постійного місця проживання, не зможе гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з огляду на те, що ОСОБА_6 є особою молодого та працездатного віку, однак офіційно не працює, але при цьому має життєво важливі потреби для задоволення яких потребує стабільного надходження грошових коштів, а доказів того, що він отримує дохід відмінний від здійснення протиправної діяльності, стороною захисту не надано, що додатково підвищує ризик можливості продовження злочинної діяльності та переховування від органів досудового слідства.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_6 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та існують реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Та обставина, що під час досудового розслідування були допитані свідки, проведена експертиза, а також вилучені усі речові докази, не свідчать про те, що у подальшому підозрюваний не чинитиме на них тиску з метою зміни показань на свою користь, адже суд не може брати до уваги показання учасників кримінального провадження, надані ними в ході розслідування, а надає оцінку лише тим показанням, які надані під час судового розгляду.

Поряд з цим, вказані захисником обставини щодо проведеного обсягу роботи органами досудового розслідування щодо збирання доказів, на даний час не можливо віднести до тих чинників, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, самі по собі такі обставини без їх сукупності з іншими обставинами, не можуть слугувати безумовною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, і з урахуванням характеру пред`явленого обвинувачення.

Як слідчим у клопотанні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2024 року про застосування підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10