ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3045/24 Номер провадження 11-кп/814/1757/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 19 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2024 року за №0000591, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 17 серпня 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Вирішено питання про запобіжні заходи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_8 , місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам із урахуванням обставин провадження в їх сукупності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою застосувати останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри, питання щодо наявності якої не досліджувалось місцевим судом; тяжкість ймовірного покарання сама по собі не є підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано,що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанціїв межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України в цій частині зазначене судове рішення не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згіднознормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.255-1 КК України умисного встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у ч.5 ст.255 КПК України; ст.257 КК України організації озброєної банди з метою нападу на окремих осіб, а також участі в такій банді та у вчинюваних нею нападах; ч.1 ст.14 ч.2 ст.28 ст.348 КК України готування до умисного вбивства працівника правоохоронного органу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; ч.1 ст.14 п.п.8, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України готування до вчинення умисного вбивства особи у зв`язку з виконанням нею громадського обов`язку, вчиненого за попереднього змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство; ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197,199 і 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_8 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими (ст.257, ч.1 ст.14 ч.2 ст.28 ст.348, ч.1 ст.14 п.п.8, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України) й тяжкими (ч.1 ст.255-1, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України) злочинами, за вчинення яких загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна, в іншому кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчинення ряду особливо тяжких і тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів.

Установлені ж під час розгляду питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у ОСОБА_8 таких міцних соціальних зв`язків, що могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений не судимий, одружений, однак ці відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не є мотивованою і доцільною підставою для зміни названого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 умисних особливо тяжких і тяжких злочинів, зокрема, в статусі суб`єкта злочинного впливу, пов`язаних зі здійсненням за попередньою змовою групою осіб готування до посягання на життя працівника правоохоронного органу та іншого потерпілого у зв`язку з виконанням останнім громадського обов`язку, вчиненням незаконних дій із вогнепальною зброєю, що мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 і це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Пунктами 1, 4 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів: вчинених із погрозою застосування насильства; передбачених ст.ст.255-255-3 КК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.255-1 КК України, та злочинної діяльності, пов`язаної з погрозою застосування насильства.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому є правильним.

Доводи апеляційної скарги, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів, позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість же висунутої особі підозри є предметом перевірки слідчого судді на стадії досудового розслідування, в тому числі в ході вирішення питання про застосування/продовження особі запобіжного заходу, а після направлення обвинувального акта до суду особа набуває статусу обвинуваченого на стадії судового провадження та саме в межах пред`явленого їй обвинувачення здійснюється судовий розгляд. Разом з цим, під час досудового розслідування обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри була неодноразово встановлена та перевірена слідчим суддею в ході вирішення питання про застосування і продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4