Номер провадження: 11-кп/813/1535/24
Справа № 495/5661/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2024 року про продовження йому строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000343, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2024 року було задоволено клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.4 ст.185; ч.3 ст.357 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 26 травня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Зазначив, що суд істотно порушив його процесуальні права, в тому числі і право на захист.

Крім того, ризики, на якій в ухвалі посилається суд, є недоведеними.

Обвинувачений вказав, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також він має доглядати свою матір та бабусю.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі і просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились. Про час, дату та місце апеляційного розгляду повідомлялися належним чином, з заявами та клопотаннями про відкладення апеляційного розгляду не зверталися.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому місцевий суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та в цілому дотримався вимог закону, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.357 К України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки останній не може не розуміти тяжкість вчинених дій, в якому обвинувачується, в результаті якого є можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, зокрема за санкцією статті ч.4 ст.185 КК України до 8 років, у разі доведеності вини за результатами розгляду кримінального провадження.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду 1-ої інстанції, також вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_6 повідомив, що судимий вдев`яте, що може свідчити про стійку кримінальну спрямованість особи обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції та вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому дій, на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від суду.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків та потерпілого в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а оскільки свідки та потерпілий на даний час не були допитані судом, не досліджені письмові докази, не можна виключати можливість впливу обвинуваченого на вказаних осіб.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, однак зауважує, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Стосовно доводів обвинуваченого щодо ненадання кваліфікованої правової допомоги захисником, колегія суддів зазначає, що обвинувачений не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну йому захисника, в порядку ч.1 ст.54 КПК.

Твердження обвинуваченого про те, що судом було проігноровано його заяву про відвід судді ОСОБА_1 також спростовуються, оскільки з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що така заява була розглянута і ОСОБА_6 було відмовлено у її задоволенні з підстав, що у заяві про відвід не наведено будь-яких фактів прояву суддею ОСОБА_1 поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Водночас, на законних підставах продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та всупереч вимогам ч. 3 ст. 183 КПК, не визначив обов`язковий альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, згідно положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави під час обрання/продовження тримання під вартою є обов`язком, а не правом суду, від якого він має право відступити лише в певних визначених законом випадках.

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , не пов`язані із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, з урахуванням фактичних обставин та приписів ч.4 ст.183 КПК, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави не відповідає вимогам процесуального закону.

Враховуючи допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскарженої ухвали та постановлення нової ухвали, якою враховуючи обставини інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, характеристику останнього, наявності та доведеності ризиків переховування від суду, впливу на свідків та потерпілого та вчинення іншого кримінального правопорушення, вважає за необхідне продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, передбаченого ст.182 КПК.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує вимоги п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, колегія суддів вважає за необхідне визначити обвинуваченому, в якості альтернативного запобіжного заходу, заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне довести до відома голови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про встановлені апеляційним судом систематичні порушення вимог КПК України суддею ОСОБА_1 при розгляді клопотань прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Так, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року , під головуванням судді ОСОБА_1 , обвинуваченому ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року вказана ухвала суду першої інстанції була скасована, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме невиконання положень ст.183 КПК України, та ухвалено нове рішення, яким до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проте, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2024 року, головуючий суддя ОСОБА_1 , продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою, знову не визначив останньому розмір застави.

Вказана ухвала була скасовано ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме невиконання ст.183 КПК України, та ухвалено нове рішення, яким обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою та у якості альтернативного запобіжного заходу визначено розмір застави.

Між тим, суддя ОСОБА_1 не звернув уваги на встановлені судом апеляційної інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону та оскарженою ухвалою від 28 березня 2024 року знов продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою, не визначивши обвинуваченому розмір застави.

Апеляційний суд вважає недопустимим таке систематичне порушення суддею ОСОБА_1 вимог КПК України під час розгляду кримінального провадження №0000343 від за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 4 ст. 185; ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки це призводить до порушення прав обвинуваченого, відносно якого застосований найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, скасування ухвали суду із постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора, застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - частково задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2024 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.4 ст.185; ч.3 ст.357 КК України, продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 26 травня 2024 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжити строк тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» на 60 днів до 26 травня 2024 року включно.

Визначити в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_6 заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень. (3028грн. * 300).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 21.05.2024 року, заставна сума за ОСОБА_6 , (номер провадження №11-кп/813/1535/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 )

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з-під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1.прибувати за кожною вимогою до суду;

2.не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

3.утримуватися від спілкування зі свідками по справі;

4.повідомляти суд про зміну свого місця проживання, а також роботи;

5.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Довести до відома голови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про встановлені апеляційним судом систематичні порушення вимог КПК України суддею ОСОБА_1 при розгляді клопотань прокурора про застосування (продовження) обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою під час судового розгляду кримінального провадження №0000343 від за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185; ч.4 ст.185; ч.3 ст.357 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4