Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1597/24

Номер провадження: 1-кс/511/406/24

16.04.2024 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської областіОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання старшого дізнавача СД Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0000067 від 15.04.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло вищевказане клопотання, в обґрунтування якого старший дізнавач зазначив, що 15.04.2024 до ЧЧ Роздільнянського РВП надійшло повідомлення зі служби НОМЕР_1 , про те що 15.04.2024 о 10.20 за адресою АДРЕСА_1 було зупинено ОСОБА_5 , який надав для перевірки та встановлення особи водійське посвідчення на своє ім`я серії НОМЕР_2 , яке зареєстровано на іншу особу та за своїми зовнішніми ознаками містить ознаки підроблення. (ЄО 2163 від 15.04.2024).

Під час складання протоколу місця події, за адресою АДРЕСА_2 , у приміщенні Роздільнянського РВП у ОСОБА_5 , виявлено посвідчення водія зразку р. Україна, пластикового типу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 5146, від 27.01.2021р., на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця: АДРЕСА_3 , в якому з обох сторін захисне покриття пластикового елементу документа не пошкоджене. Також під час перевірки по базі даних ІІПС «Цунамі» встановлено, що водійське посвідчення за серією та номером НОМЕР_2 виданий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке видано 09.12.2020.

Позиція учасників розгляду клопотання.

Старший дізнавач секторі дізнання Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 надіслав на адресу суду заяву, згідно якої просив розгляд клопотання проводити без його участі.

ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просив розглянути клопотання без його участі . Проти накладення арешту не заперечує.

Інші учасники в судове засідання не з`явились.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду клопотання.

Сектором дізнання Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000067 від 15.04.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Частина перша статті 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до постанови старшого дізнавача СД Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 від 15 квітня 2024 року, вищевказане майно визнано речовим доказом.

Положення статті 98 КПК України регламентують, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно пункту першого частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також, слідчий суддя при розгляді клопотання врахував: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна.

Відносно розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

При цьому, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

На підставі встановлених обставин, а також зважаючи на те, що вилучене під час досудового розслідування майно має значення речового доказу та є підстави вважати, що в подальшому може бути використане, як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане клопотання є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 98, 107, 131, 132, 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого дізнавача задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речового доказу та призначення необхідних експертиз на зазначене в клопотанні тимчасово вилучене майно, а саме:

- бланк посвідчення водія зразку р. Україна, пластикового типу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 5146, від 27.01.2021 р., на ім`я ОСОБА_5

Роз`яснити, що відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1