19.03.2024
Справа № 642/580/22
Провадження № 1-кп/642/203/24
УХВАЛА

Іменем України

14 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2023 року до Ленінського районного суду м.Харкова із Київського районного суду м. Полтави надійшло вказане кримінальне провадження на підставі ухвали Верховного Суду від 09 листопада 2023 року, якою постановлено кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, направити для розгляду до Ленінського районного суду м.Харкова.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2023 року визначено головуючого суддю (доповідача) ОСОБА_1 .

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_5 , заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки досудове слідство по кримінальному провадженню проведено з порушенням норм КПК України, а також обвинувальний акт не містить конкретних даних, який саме пункт посадової інструкції було порушено ОСОБА_6 . В обвинувальному акті лише перераховані загальні посадові обов`язки заступника директора регіональної філії з інфраструктури регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», не розкрито обставин вчинення кримінального правопорушення, не обґрунтовано саме чому ОСОБА_6 є суб`єктом вчинення кримінального правопорушення, не зазначено в чому полягає вина ОСОБА_6 у вчиненні даного порушення. Таким чином, на думку захисника, обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме: в ньому відсутнє формулювання обвинуваченого в частині кваліфікуючих ознак.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту, стверджував, що обвинувальний акт було складено у відповідності з вимогами КПК України.

Представник потерпілого покладався на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання суд приходить наступного висновку.

При розгляді клопотання сторони захисту суд звертає увагу учасників процесу на те, що згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз пункту 5 частини 2 статті 291 КПК дає можливість констатувати, що він містить в собі вимогу стосовно відображення трьох взаємопов`язаних інформаційних складників: (а) фактичних обставин кримінального правопорушення; (б) правової кваліфікації; (в) формулювання обвинувачення. При цьому, як зазначав Верховний Суд України у постанові від «24» листопада 2016 року (справа № 5-328кс16), фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Правова позиція щодо тлумачення норм права викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду по справі № 166/396/20 від 22.09.2021р.

Крім того, відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 2 КПК Украіни, завданням кримінального провадження е зокрема охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого с беззастережним правом обвинуваченого (підозрюваного). Недотримання цих принципів є неприпустимим.

Як вбачається з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений в п. «а» ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 р., де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Суд зазначає, що формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі як суб`єктивної, так і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним.

Відсутність чіткого формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Право обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Матточіа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

В Роз`ясненнях, викладених у листі № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено, що суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК: зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; обвинувальний акт не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором: до нього не долучено передбачені законом додатки.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України, службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 , будучи поінформованим про вказані умови договору № П/НХ-19950/НЮ від 08.07.2019 діючи, як службова особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, недбало поставився до своїх обов`язків , не з`ясував та не перевірив належним чином якість поставленого ТОВ «МОНІТОР» спецодягу костюмів «Зима», підписавши особисто , та скріпивши печаткою свій підпис на акті прийому -передачі товару від 7 серпня 2019 року, в якому були наявні данні про те, що відповідно до умов Договору від 08.07.2019 року № П/НХ-19950/НЮ та Договору від 08.07.2019 року № П/НХ-19950/НЮструктурний підрозділ «Служба матеріально-технічного забезпечення» РФ «ПЗ» AT «УЗ» від ТОВ «МОНІТОР» прийняв 400 шт. костюмів утеплених «Зима» та підтвердив поставку товару….

Об`єктивна сторона службової недбалості включає в себе наявність таких ознак: 1) діяння у формі невиконання чи неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них (дія чи бездіяльність); 2) суспільно небезпечні наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб (ч. 1 ст. 367 КК) або тяжких наслідків (ч. 2 ст. 367 КК); 3)причинний зв`язок між діянням (бездіяльністю) та наслідками.

Системний аналіз положень статті 367 КК дає підстави вважати, що відповідальність за цією нормою настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені в зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків цієї службової особи, або якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи.

Відштовхуючись від зазначеного розуміння формулювання обвинувачення, слідчий, прокурор при викладенні даного блоку інформації мають виходити із кримінально-правової концепції розуміння складу злочину. Тобто, наведені фактичні дані в своїй сукупності повинні створювати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість співставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Проте, всупереч положенням викладеним вище, обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_6 , затверджений прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова, не містить викладу формулювання обвинувачення, а викладені в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення не відповідають дійсності та є суперечливими.

Фактичні обставини викладені не конкретно та не повно, при цьому, не встановлено та не зазначено конкретні норми, час і місце скоєння кримінального правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_6 .

Такі суперечності, на думку суду, позбавляють суд можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення у відповідності до вимог ст. 348 КПК України.

Суд приходить до висновку, що обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_6 не містить формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України, а лише містить опис обставин скоєного правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, в обвинувальному акті не зазначені конкретні об`єктивні ознаки спрямованості умислу і мотиву дій обвинувачених, а фактичні обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину є незрозумілими та суперечливими.

Право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд вважає вищевказані суперечності в обвинувальному акті такими, що обмежують гарантоване право обвинуваченого на захист, а отже неприпустимими.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, неповнота та наявність положень, які суперечать одне одному у викладених фактичних обставинах кримінального правопорушення, порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим, суд не має можливості розглянути зазначений обвинувальний акт згідно положень КПК України, вищезазначені недоліки свідчать про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, суд доходить до висновку, що вказані обставини значно порушують право обвинуваченого на захист та перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України в продовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.291, 314 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, повернути прокурору Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова - для усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 19.03.2024.

Суддя ОСОБА_1