Справа № 127/7201/16-к
Провадження № 1-кп/127/311/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001521 від 11.03.2015, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_6 перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001521 від 11.03.2015.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (суддя ОСОБА_6 ) від 22.01.2024 обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук та надано дозвіл на його затримання.

В зв`язку з тим, що обвинуваченого ОСОБА_4 розшукано 08.03.2024, виникла потреба у відновленні судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 40/24 від 08.03.2024, у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_6 у відпустці кримінальне провадження передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2024 вищевказане кримінальне провадження передано судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2024 призначено підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001521 від 11.03.2015.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що при попередньому складі суду (під головуванням судді ОСОБА_6 ) обвинувачений в судові засідання не з`являвся. Направлені судом за місцем проживання повістки повертались без вручення. Приводи не виконувались, оскільки останній був відсутній за місцем проживання. Зв`язатись із обвинуваченим за вказаним ним номером телефону також не представилось за можливе. У зв`язку з цим ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (суддя ОСОБА_6 ) від 22.01.2024 обвинуваченого ОСОБА_4 було оголошено в розшук та надано дозвіл на його затримання. На виконання зазначеної ухвали ОСОБА_4 було затримано 07.03.2024 у м. Київ. Така неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став, може продовжувати переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення та незаконно впливати на свідків, тому доречним буде застосування до нього саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, застава чи домашній арешт не унеможливить запобіганню цим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. Пояснив, що наміру ухилятися від суду не мав. Змінив номер мобільного телефону, а повідомити про це прокурора чи суд забув. Також повідомив, що наразі разом з дружиною та малолітньою дитиною проживає в м. Києві та працює там малярем в автомайстерні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає клопотання прокурора необґрунтованим з огляду на те, що кримінальне правопорушення (злочин), яке ставиться у вину ОСОБА_4 та відповідно до обвинувального акта кваліфіковане за ст. 291 КК України, було вчинене ще 14.08.2014. Наразі пройшло більше 9 років, тому є всі підстави для застосування положень ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Однак, оскільки в дане підготовче судове засідання не з`явились потерпілі, наразі можливо вирішити питання лише щодо запобіжного заходу. Тому, з огляду на зазначені обставини доцільним буде на даному етапі судового розгляду кримінального провадження застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід саме у виді особистого зобов`язання, що дасть змогу обвинуваченому працювати та утримувати свою сім`ю.

Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх представник адвокат ОСОБА_9 , а також представник цивільного відповідача КП «Комбінат комунальних підприємств» в дане підготовче судове засідання не викликались, оскільки вищевказане кримінальне провадження було передано судді Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 лише 08.03.2024, у зв`язку із затриманням обвинуваченого, для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника з приводу заявленого прокурором клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

Згідно з ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу враховуються такі обставини, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» відповідно до якого, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України, суд при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу повинен встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), яке відповідно до обвинувального акта кваліфіковане за ст. 291 КК України та було вчинене останнім ще 14.08.2014.

Відповідно до ст. 291 КК України (в редакції ЗУ № 586-VI від 24.09.2008), яка діяла станом на 14.08.2014, порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, а також правил, норм і стандартів виготовлення, переобладнання, ремонту транспортних засобів, якщо це спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки, - карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до п`яти років.

За змістом ч. 1 ст. 12 КК України (в редакції ЗУ № 4025-VI від 15.11.2011), яка діяла станом на 14.08.2014, залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України (в редакції ЗУ № 4025-VI від 15.11.2011), яка діяла станом на 14.08.2014, злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України в редакції, яка діяла станом на 14.08.2014, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

ЗУ № 2617-VIII від 22.11.2018 статтю 12 КК України викладено в новій редакції.

За змістом ч. 1 ст. 12 КК України (в редакції ЗУ № 2617-VIII від 22.11.2018) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно з ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції ЗУ № 2617-VIII від 22.11.2018) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ст. 291 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 586-VI від 24.09.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018, № 124-IX від 20.09.2019) порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, а також нормативно-правових актів, норм і правил виготовлення, переобладнання, ремонту транспортних засобів, якщо це спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки, - карається штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до п`яти років.

За змістом ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Отже, з урахуванням положень ст. 5 КК України, для визначення санкції за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, застосуванню підлягає норма (в редакції ЗУ № 586-VI від 24.09.2008), яка діяла станом на 14.08.2014, оскільки санкція в цій редакції є більш м`якою ніж санкція в чинній редакції статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України (в редакції ЗУ № 3465-VI від 02.06.2011) особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (суддя ОСОБА_6 ) від 22.01.2024 обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук та надано дозвіл на його затримання.

Таким чином, обвинуваченого ОСОБА_4 було оголошено в розшук уже після закінчення строків давності. Відомостей про вчинення обвинуваченим нових злочинів до закінчення строків давності за інкримінованим йому злочином у суду немає.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у постанові від 06.12.2021 (справа № 521/8873/18) вказує, що слід звернути увагу на те, що імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання. Виходячи з аналізу зазначених норм кримінального процесуального права, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Однак у зв`язку з тим, що потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх представник адвокат ОСОБА_9 , а також представник цивільного відповідача КП «Комбінат комунальних підприємств» в дане підготовче судове засідання не викликались, суд на даному етапі вирішує лише клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховано, що вказане клопотання заявлено вже після закінчення строків давності. Також судом враховано, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше несудимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, тому має тісні соціальні зв`язки зі своєю сім`єю, працевлаштований, відтак має постійне джерело доходу. З огляду на це, підстав вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків тощо, у суду немає.

Єдиною обґрунтованою підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, в даному випадку, суд вважає те, що ОСОБА_4 без застосування до нього жодного запобіжного заходу може продовжувати ухилятися від явки до суду, оскільки саме у зв`язку з цим й був оголошений у розшук.

За змістом ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання.

Частиною 7 статті 194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Відтак, на переконання суду, у даному випадку дієвим і доречним, а також достатнім для досягнення мети визначеної у ч. 1 ст. 177 КПК України, буде застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання, з покладенням на останнього протягом двох місяців відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 5, 12, 44, 49, 291 КК України, ст. 177-179, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001521 від 11.03.2015 задовільнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 протягом двох місяців, виконувати такі обов`язки:

1) прибувати до суду за першим викликом;

2) не відлучатися без дозволу суду із населеного пункту, в якому він фактично проживає;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суду Вінницької області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: