Справа № 331/2507/24
Провадження № 1-кп/331/478/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 від 04.02.2024 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей немає, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до норм ст. 89 КК України не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане Судом доведеним.

03.02.2024 приблизно о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, будучи усвідомленим в тому, що ОСОБА_7 перебуває в безпорадному стані внаслідок алкогольного сп`яніння, таємно, шляхом вільного доступу, з рук потерпілої, викрав належне останній майно, а саме: мобільний телефон ОРРО А58 (СРН2577) 6/128 GB, вартість якого згідно висновку експерта від 04.04.2024 №СЕ-19/108-24/6126-ТВ становить 5957 гривень 63 копійки, після чого ОСОБА_5 зник з місця вчинення злочину разом із викраденим ним майном, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 5957 гривень 63 копійки.

ІІ. Позиція потерпілої.

Потерпіла у судовому засіданні просила обвинуваченого суворо не карати, вказала, що викрадений телефон їй повернули співробітники поліції. Цивільний позов заявляти не бажає.

Щодо події пояснила, що 03.02.2024 року відпочивала у кафе у районі Малого ринку, вживала алкогольні напої, оцінює свій стан сп`яніння як сильний. Обвинувачений та його друг запропонували провести її додому. Коли вони ішли через двір, їй стало дуже погано, і вона попросила викликати їй таксі і відключилася. До цього телефон вона тримала у руці. Коли вона прийшла до тями, то сиділа на лавці у дворі телефону не було. Вона викликала поліцію і написала заяву.

ІІІ. Позиція сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, надав пояснення щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Щодо обставин вчинення правопорушення пояснив, що у той днь після роботи зайшов із товаришем випити у кафе «Вагончик» на Малому ринку. Там він побачив потерпілу, і запропонував провести її додому, на що вона погодилась. Через час, потеріпла сказала, що їй погано, і попросила викликати їй таксі. Телефон вона тримала у руках. Після цих слів потерпіла почала падати, і обвинувачений поклав її телефон до своєї кишені, посадив потерпілу на лавку, і вони із товаришем пішли додому. Телефон він пізніше віддав товаришу ОСОБА_8 , який його і продав. Розкаюєтсья у вчинному та дуже шкодує. Просив суворо його не карати.

Захисник не заперечував винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, однак при призначенні покарання просив врахувати обставини вчинення кримінального правопорушення, позицію потерпілої, яка просила суворо обвинуваченого не карати, та просив призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті та звільнити від призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

IV. Дослідженні докази.

На підставі положень ч. 3 ст.349 КПК України, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , думки обвинуваченого, який повідомив, що бажає закінчити судове слідство по справі без дослідження доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, думки прокурора, потерпілої, захисника, докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не досліджувалися. Судом роз`яснено обвинуваченому обмеження у праві на апеляційне оскарження вироку суду посилаючись на невизнання обставин, які не оспорювалися під час розгляду справи. Обвинувачений також підтвердив, що йому зрозуміло, що він обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинена в умовах воєнного стану, також підтвердив, що повністю розуміє наслідки своїх дій, повного визнання вини та відмови від дослідження усіх доказів по справі.

За обставин, викладених у обвинувальному акті, зважаючи на той факт, що прокурор, потерпіла, захисник та обвинувачений, не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд ухвалив проводити розгляд справи відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю.

V. Кваліфікація дій обвинуваченого за законом України про кримінальну відповідальність

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене в умовах воєнного стану.

Вказане діяння згідно положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.

VІ. Призначення покарання.

При призначенні покарання, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який на обліках у лікаря нарколога не перебуває, на психіатричному обліку не перебуває. ОСОБА_5 має місце проживання та реєстрації, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, офіційно не працевлаштований, однак згідно пояснень, наданих у судовому засіданні працює різником та охоронцем, а тому має джерело доходу, є особою раніше судимою.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.66 КК України, судом встановлені наступні пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_5 обставини, - щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 у обвинувальному акті не зазначені і під час розгляду кримінального провадження судом не встановлені.

У судових дебатах прокурор та сторона захисту вважали за можливе призначити покарання із звільнення від його відбування. Потерпіла у своїй заяві не наполягала на призначенні суворого покарання.

Санкцією частини четвертої ст. 185 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі.

Зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки інших покарань санкцією вказаної норми не передбачено.

На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Враховуючи наведені вище обставини, той факт що обвинувачений раніше судимий, однак, щиро розкаявся, повернув викрадене майно, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України. Разом із тим, вирішуючи питання щодо тривалості строку випробування, суд, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, вважає, що строк випробування може бути мінімальним.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

VІІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні була проведена судово-товарознавча експертиза (висновок експерта №СЕ-19/108-24/6126-ТВ), вартість якої складає 757 грн. 28 коп., то процесуальні витрати в силу ст. 124 КПК України на залучення експерта, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_5 ..

З цих підстав,

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

-змив РБК на марлевий тампон , вилучений під час ОМП від 03.02.2024, передачний на відповідальне зберігання до камери схову ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області знищити;

-мобільний телефон ОРРО А58 (СРН2577) 6/128 GB переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , - залишити потерпілій за належністю.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні у розмірі 757 (сімсот п`ятдесят сім) гривень 28 копійок

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1