Дата документу 13.05.2024 Справа № 334/1449/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1449/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/321/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий повну середню освіту, не працюючий, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 1 жовтня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;

2) 17 березня 2023 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ст. 126-1 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення більш суворим покаранням за цим вироком, менш суворого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2023 року, призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, призначене вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 1 жовтня 2021 року покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень виконувати самостійно.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де також мешкають його батьки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , упродовж 2020-2021 років, маючи умисел на систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо свого батька ОСОБА_11 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично вчиняє відносно свого батька ОСОБА_11 психологічне та фізичне насильство, яке виражається у штовханнях, словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в його бік, приниженнях, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілого, викликало у останнього побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість та нездатність захистити себе, за що ОСОБА_7 було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме: 08.05.2020 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/1576/20 ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за те що 14 березня 2020 року, о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , умисно усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив психологічне та фізичне насильство щодо свого батька ОСОБА_11 , яке виразилось у словесних образах та приниженні, штовханні, що спричинили емоційну невпевненість та страху потерпілого.

Крім того, 05.10.2020 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/1926/20 ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за те, що 24 липня 2020 року, о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою мешкання своїх батьків, а саме: АДРЕСА_1 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого батька ОСОБА_12 , яке виразилось у словесних образах, штовханні та спричинені фізичного болю.

Також, 10.12.2020 постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/2541/20 ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за те, що 18 жовтня 2020 року, о 19 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою мешкання своїх батьків, а саме: АДРЕСА_1 , умисно усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно свого батька ОСОБА_12 , яке виразилось у словесних погрозах, що викликало негативні емоції та страх.

Однак, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 , знаходячись за вказаним місцем проживання, 6 лютого 2021 року знову почав висловлюватися нецензурною лайкою, принижувати та штовхати свого батька ОСОБА_11 , що свідчить про систематичне вчинення ОСОБА_7 домашнього насильства.

Крім того, 9 березня 2023 року, приблизно о 11.00 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території будинку АДРЕСА_1 , зайшов до господарського приміщення та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з сейфа електропилу марки «Stern Austria», 230V-Hz, 800 оберт/хв., 2000W, вартістю 2168 грн. 04 коп., після чого покинув місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції помилково не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки кримінальні правопорушення, передбачені ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинені обвинуваченим 6 лютого 2021 року та 9 березня 2023 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2023 року.

Крім того, суд першої інстанції помилково визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання.

Також зазначає, що обвинувачений вчинив корисливий злочин, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство стосовно свого батька, що призвело до погіршення стану здоров`я та якості життя останнього, а попередні судимості не призвели до позитивних змін в особі обвинуваченого, не створили готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не врахував дані про особу обвинуваченого, який будь-якою суспільно-корисною працею не займається, як наслідок шкода відшкодована не була, а викрадене майно було повернуто працівниками поліції.

З урахуванням викладеного вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 75 КК України, що свідчить про відсутність належного обґрунтування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироками Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 1 жовтня 2021 року та 17 березня 2023 року, призначити остаточне покарання у вигляді 5 років 3 місяців 10 днів позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Також просить виключити щире каяття з числа обставин, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, заслухавши потерпілу, яка зазначила, що не має претензій до обвинуваченого, який наразі знаходиться вдома та проходить серйозне лікування, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону віднесені порушення цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При вивченні матеріалів кримінального провадження та перевірці доводів апеляційної скарги прокурора, колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду провадження було суттєво порушено право обвинуваченого на захист.

Так, статтею 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правничу допомогу.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших державних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство, щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ч. 2 ст. 48 КПК України, захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України, суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

З наявної у матеріалах кримінального провадження довідки директора КНП «ОКЗ НПД» ЗОР ОСОБА_13 № 1319 від 17 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_7 з 1999 року неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності у формі постійного вживання алкоголю. Стан відміни алкоголю», а з 2016 року неодноразово оглядався лікарем наркологом (востаннє 31 травня 2021 року) з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» (т. 1, а.с. 45).

За таких обставин, колегія суддів зауважує на обов`язковій участі захисника у даному кримінальному провадженні з огляду на наявні у матеріалах справи відомості щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 .

Таким чином, суд першої інстанції не дотримався вищевказаних вимог законодавства і тим самим порушив право ОСОБА_7 на захист, що за змістом ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок, як постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнаний законним та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі докази та належно їх оцінити, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст.ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні вироку суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки у кримінальному провадженні обвинуваченому запобіжний захід не обирався і на даний час відсутні підстави для його обрання, колегія суддів вважає за потрібне запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 7 червня 2023 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4