УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000155 від 26 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

29.03.2024 начальник СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке належним чином погоджене з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивує тим, що 25.03.2024 під час проходження прикордонного контролю на пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Устилуг», що знаходиться на території Устилузької ОТГ Володимирського району Волинської області, гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надав на паспортний контроль витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, наказ авіаційної компанії "Роза вітрів" про направлення в службове відрядження за кордон, наказ Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаних за державною авіаційною службою з ознаками підроблення.

26 березня 2024 за даним фактом СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 з попередньою кваліфікацією за ч.4 ст. 358 КК України.

25 березня 2024, під час огляд місця події у ОСОБА_5 , було вилучено: мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro» імей: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , наказ Міністерства економіки України №4597 від 28.02.2024, витяг з наказу Міністерства економіки України про бронювання військовозобов`язаного, довідка про підтвердження місця роботи від 20.03.2024, наказ №262 про направлення у службове відрядження за кордон від 20.03.2024.

Таким чином, вилучені мобільний телефон марки «iPhone 14» Pro імей: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , наказ Міністерства економіки України №4597 від 28.02.2024, витяг з наказу Міністерства економіки України про бронювання військовозобов`язаного, довідка про підтвердження місця роботи від 20.03.2024, наказ №262 про направлення у службове відрядження за кордон від 20.03.2024, підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користуванням, оскільки має значення речового доказу для кримінального провадження. В іншому ж випадку, вказані речі, які є речовим доказом у кримінальному провадженні, підлягатимуть поверненню, а тому сліди злочину на них можуть бути знищені.

Начальник СД у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Власника майна ОСОБА_5 та його представник- адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися. Адвокат ОСОБА_6 , через канцелярію суду, надав письмові заперечення, зазначивши, що на його переконання, з матеріалів кримінального провадження, які були надані до суду разом із клопотанням не доведено існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що зазначені в клопотанні предмети є доказом злочину, не доведено необхідності накладення арешту на дане майно та не доведено ризиків, передбачених ст.170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття учасників у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання, подане заперечення щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оскільки дізнавачем було доведено наявність підстав для накладення арешту на наказ Міністерства економіки України №4597 від 28.02.2024, витяг з наказу Міністерства економіки України про бронювання військовозобов`язаного, довідку про підтвердження місця роботи від 20.03.2024, наказ №262 про направлення у службове відрядження за кордон від 20.03.2024 виданих на ім`я ОСОБА_5 та необхідності заборони на відчуження, розпорядження та користування цим майном, а тому в цій частині клопотання підлягає до задоволення повністю.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літтоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрог проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Щодо необхідності накладення арешту на мобільний телефон, то суд зазначає, що у клопотанні не було жодним чином обґрунтовано, яке доказове значення для справи має дане майно та яким критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, воно відповідає.

Зважаючи, що органом досудового розслідування не доведено наявність підстав для накладення арешту на мобільний телефон, не доведено, що дане майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні, а відтак наявність критеріїв, визначених ч.2 ст. 170 КПК України, не доведено ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на мобільний телефон марки «iPhone 14» Pro імей: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та у задоволенні клопотання в цій частині відмовляє.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити частково та накласти арешт на наказ Міністерства економіки України №4597 від 28.02.2024, витяг з наказу Міністерства економіки України про бронювання військовозобов`язаного, довідку про підтвердження місця роботи від 20.03.2024, наказ №262 про направлення у службове відрядження за кордон від 20.03.2024 виданих на ім`я ОСОБА_5 , із забороною відчуження та розпорядження та користування ними. В іншій частині клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області капітан поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно № 0000155 від 26 березня 2024 року задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події від 25.03.2024, а саме на наказ Міністерства економіки України №4597 від 28.02.2024, витяг з наказу Міністерства економіки України про бронювання військовозобов`язаного, довідка про підтвердження місця роботи від 20.03.2024, наказ №262 про направлення у службове відрядження за кордон від 20.03.2024, заборонивши відчуження, розпорядження та користування даним майном.

В решті клопотання відмовити.

Мобільний телефон марки «iPhone 14» Pro імей: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 - негайно повернути власнику ОСОБА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Арешт майна є тимчасовим, до скасування у встановленому КПК України порядку заходом забезпечення кримінального провадження. Відповідно до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_7