МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1166/24
Провадження № 1-кс/945/248/24
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2024 року слідчий суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ; прокурора ОСОБА_3 ; слідчого ОСОБА_4 ; підозрюваного ОСОБА_5 ; захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого СВ ВП № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Гражданка Єланецького району Миколаївської області, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проходить службу на посаді гранатометника, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
встановив:
Слідчий СВ відділення поліції № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.03.2022 ОСОБА_5 на підставі Указу Президента України № 69/2022 «Про мобілізацію» ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано у Збройні сили України та направлено для подальшого проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_2 на посаді стрільця.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 345 від 30.11.2023 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , постановлено на всі види забезпечення, та призначено на посаду гранатометника військової частини НОМЕР_1 .
У невстановлені в ході досудового розслідування дату, місце та час, ОСОБА_5 , але не пізніше 15.05.2024, не маючи передбаченого законом дозволу, знайшов (придбав) боєприпаси: гранату типу «Ф-1» з маркувальними позначеннями «107 38-88» укомплектовану підривачем типу УЗРГМ-2 з маркуванням «101-85 УЗРГМ-2 583» та гранату типу РГН з маркувальними позначеннями «РГН 254-121-88» укомплектовану підривачем типу УЗРГМ-2 з маркуванням «101-85 УЗРГМ-2 583».
Після цього, реалізуючи свій умисел, спрямований на придбання, носіння та зберігання боєприпасів, ОСОБА_5 , не маючи на меті, відповідно до ч. 3 ст. 263 КК України, видачі органам влади знайдених ним вибухових пристроїв, з метою подальшого незаконного зберігання, переніс їх до свого місця мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де помістив їх до тумбочки в одній із кімнат дачного будинку, що на території вказаної дачної ділянки та став їх незаконно зберігати.
15.05.2024 під час проведення працівниками поліції огляду вказаного домоволодіння виявлено та вилучено наступні боєприпаси: гранату типу «Ф-1» з маркувальними позначеннями «107 38-88» укомплектовану підривачем типу УЗРГМ-2 з маркуванням «101-85 УЗРГМ-2 583» та гранату типу РГН з маркувальними позначеннями «РГН 254-121-88» укомплектовану підривачем типу УЗРГМ-2 з маркуванням «101-85 УЗРГМ-2 583».
15.05.2024 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.
16.05.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 травня 2024 року підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на тридцять днів до 18 години 20 хвилин 13 червня 2024 року.
У ході досудового розслідування слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням про продовження застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків визначених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наведені в клопотанні, і доведеність їх існування відповідними доказами, а також особу підозрюваного.
Заслухавши в судовому засіданні слідчого та прокурора, які підтримали клопотання; підозрюваного ОСОБА_5 , який заперечував проти клопотання, повідомив, що не збирається ухилятися від органів досудового розслідування та суду, визнає свою вину та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт; захисника ОСОБА_6 , який також заперечував проти клопотання і просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, слідчий суддя дійшов такого.
Вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).
Крім того, у згаданому вище рішенні Європейського суду йдеться про те, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування. При цьому, слідчим та прокурором у клопотанні такого обґрунтування не наведено, жодних додаткових підстав щодо цього не зазначено, відповідних доказів слідчому судді не представлено.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий та прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, матеріалами кримінального провадження підтверджена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину. Крім цього, в ході проведення досудового розслідування, також допитано неповнолітніх свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які надали показання щодо обставин виявлення працівниками поліції вибухових пристроїв.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий та прокурор посилаються на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. У той час, як ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області встановлено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Щодо ризику можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, то суд враховує, особу підозрюваного, щодо якого у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 є повнолітнім, зі слів має задовільний стан здоров`я, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався та не лікувався; має зареєстроване місце проживання, де наразі не проживає, а проживає сам у власно придбаному садовому будинку і за місцем проживання характеризується нейтрально. Також слідчий суддя враховує, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, за який, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя вважає вказаний ризик є неконкретним, не деталізованим та таким, що не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Ніщо не вказує на те, що ОСОБА_5 має намір впливати на свідків, які вже допитані, а отже і достатніх доказів поза розумним сумнівом на підтвердження того, що вказаний ризик взагалі існує у підозрюваного ОСОБА_5 , не подано.
Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий суддя враховує те, ОСОБА_5 раніше не судимий. Відповідно до довідки про судимість ОСОБА_5 раніше не судимий, і відомості щодо кримінального провадження за ч. 1 ст. 263 КК України є єдиними внесеними даними. Однак відповідно до копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.05.2024 наразі внесено відомості щодо нез`явлення ОСОБА_5 з лікувального закладу до місця служби; відомості щодо підозри, обвинувачення чи результату розгляду цього кримінального провадження в матеріалах відсутні.
Сторона захисту правом подання слідчому судді доказів не скористалася.
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що з боку підозрюваного ОСОБА_5 існує ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Саме по собі існування такого ризику з боку обвинуваченого ОСОБА_5 не може бути співмірним із подальшим застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у той час як на території України введено в дію воєнний стан.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Суд вважає, що докази та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу не дають достатніх підстав вважати, що застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного і не зможе запобігти вищевказаним ризикам. А отже, у задоволенні клопотання слідчого та прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суд вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків: не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду в період часу з 20 години до 08 години наступного дня; прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, буде достатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 181, ч. 1 ст. 219 КПК України строк дії запобіжного заходу спливає 16 липня 2024 року (включно).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 196КПК України, -
постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю.
ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі судового засідання.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гражданка Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такі обов`язки:
- не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду в період часу з 20 години до 08 години наступного дня;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Дозволити ОСОБА_5 залишати місце проживання для переміщення та перебування у найближчому сховищі або укритті, під час оголошення повітряної тривоги на території Миколаївського району Миколаївської області.
Строк дії ухвали відносно ОСОБА_5 спливає 16 липня 2024 року (включно).
Органу Національної поліції, відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України, негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_5 і повідомити про це слідчого.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1