Справа № 483/128/24
Провадження № 1-кп/488/197/24
У Х В А Л А

17.07.2024 року місто Миколаїв, вулиця Доктора Самойловича, 29-А

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:
у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю
секретаря:ОСОБА_4
прокурора:ОСОБА_5
обвинуваченої:ОСОБА_6
захисника обвинуваченої:ОСОБА_7

при проведенні судового засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка села Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором подане клопотання про продовження застосування до обвинуваченої запобіжного заходу, яке мотивоване існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що у випадку скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачена може переховуватись від суду (пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України) та продовжити злочинну діяльність (пункт 5 частини 1 статті 177 КПК України).

Обвинувачена та її захисник заперечували проти задоволення клопотання, заявивши про його необґрунтованість та недоведеність ризиків. Захисник також про просив суд, у разі задоволення клопотання прокурора, визначити розмір застави, у разі внесення якої обвинувачена має бути звільнена з-під варти.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину.

При цьому продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у частині 1 статті 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, невчинення іншого кримінального правопорушення, а підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити вказані дії.

Про наявність таких ризиків свідчать наступні обставини.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене покарання у вигляді, у тому числі, довічного позбавлення волі, тобто тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою може спонукати її ухилитися від суду. На переконання суду, суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику та не може проігнорована.

Окрім того, частина території нашої країни внаслідок збройної агресії досі не контролюється Україною, що з урахуванням проросійських поглядів обвинуваченої створює можливості для переховування на такий території.

Неодноразовість вчинення обвинуваченою дій, які кваліфіковані органом досудового розслідування за вищевказаною статтею вказує також й на можливість продовження нею подібної поведінки, оскільки на території України продовжує працювати програма для миттєвого обміну повідомленнями через мережу Інтернет (месенджер) «Telegram», за допомогою якого ОСОБА_6 було вчинено кримінальне правопорушення, яке інкримінується останній та інші подібні програми.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доведеним наявність вищевказаних ризиків і неможливість запобігти їм при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України та вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченої під вартою, а відповідно до задоволення клопотання прокурора.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 183 при цьому передбачено, що під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, питання визначення або невизначення розміру застави пов`язується законом із розсудом суду.

Таким чином, враховуючи похилий вік обвинуваченої, її стан здоров`я, а саме те, що вона страждає на кілька захворювань та отримує медичну допомогу в умовах утримання у слідчому ізоляторі, наявність у неї соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченої, яка не має судимостей, суд, незважаючи на пред`явлення їй обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, вважає за можливим визначити їй заставу.

У той же час, при визначенні розміру застави, суд вважає за необхідне визначити заставу у максимальному розмірі, передбаченому пунктом 3 частини 1 статті 182 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176, 177,178, 182, 183, 350 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесяти) діб, тобто не більше ніж до 14.09.2024 року включно.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_6 заставу 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908.400,00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, у разі внесення якої ОСОБА_6 слід негайно звільнити з-під варти.

У разі звільнення ОСОБА_6 з-під варти, покласти на неї на строк до 14.09.2024 року наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, ін. документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

У разі порушення обвинуваченою вказаних обов`язків, а також її процесуальних обов`язків, внесену заставу буде звернуто в дохід держави та вирішено питання про застосування до обвинуваченої більш суворого запобіжного заходу.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження, до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає оскарженню безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3