УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року

м. Київ

справа № 753/17458/21

провадження № 51 - 6184 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000011 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубосари Республіки Молдова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року клопотання захисника ОСОБА_7 задоволено, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закрито та звільнено останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, будучи службовою особою, вчинив службове підроблення за таких обставин. Так, 11 листопада 2020 року приблизно о 21:00 год ОСОБА_4 по спецлінії «102» викликала працівників поліції у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 вчинив відносно неї фізичне насильство. Приблизно о 23:45 год на вказаний виклик за адресою: АДРЕСА_2 прибув ДОП Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 . Після того, як ОСОБА_4 повідомила обставини свого виклику, а також розповіла про протиправні дії з боку її колишнього чоловіка ОСОБА_8 , у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на вчинення службового підроблення з метою покращення статистичних показників власної роботи, у зв`язку з чим вніс до офіційного документа, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР №182659 відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відомості щодо присутніх під час його складання понятих: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проте вказані поняті не були присутніми під час складання вказаного протоколу про адміністративне правопорушення.

Київський апеляційний суд ухвалою від 26 лютого 2024 року апеляційну скаргу представника потерпілої залишив без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника потерпілої ОСОБА_5 в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що:

? положення щодо застосування ст. 49 КК України стосуються лише умов мирного часу, коли у держави є можливість забезпечити своєчасний судовий розгляд;

? суд першої інстанції в період з 24 лютого 2022 року по 10 листопада 2022 року не мав можливості розглядати кримінальне провадження у звичному режимі;

? апеляційний суд не взяв до уваги, що судовому розгляду кримінального провадження перешкоджали непереборні обставини, а не бездіяльність державних органів;

? приписи ч. 8 ст. 615 КПК України підлягали застосуванню у цій справі за аналогією закону;

? суд апеляційної інстанції не застосував аналогію закону, що дало б підстави для звільнення обвинуваченого від кримінального переслідування;

? застосування судами ст. 49 КК України без урахування наведених обставин справи суперечить меті законодавчого регулювання, з якою запроваджувалися строки давності.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Так, положеннями ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Водночас необхідно зауважити, що застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону.

Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-289 КПК України. Зокрема, ч. 2 ст. 285 КПК України зобов`язує суд роз`яснити особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, право на таке звільнення.

Обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення (ст. 49 КК України, ч. 1 ст. 285 КПК України), так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку (ч. 3 ст. 285 КПК України). Відповідно й обрання тої чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зазначені вище нормативні положення є імперативними та спрямовані на реалізацію вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України), а також засади диспозитивності, за якою сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених кримінальним процесуальним законом (ч. 1 ст. 26 КПК України).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Місцевий суд, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 цього Кодексу своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У цьому випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності є не правом, а обов`язком суду.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, під час судового засідання в суді першої інстанції, захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, невідкладно розглянув заявлене клопотання; встановив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до проступків і згідно з п. 1 ч. 1ст. 49 цього Кодексу з часу його скоєння (11 листопада 2020 року) по час розгляду судом кримінального провадження (13 листопада 2023 року) минуло 3 роки; строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився і матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності переривався або зупинявся відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 335 КПК України, а тому дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Між тим, апеляційний суд слушно зауважив, що закон України про кримінальну відповідальність не передбачає можливість зупинення перебігу строку давності на період дії воєнного стану.

Так, дійсно ч. 8 ст. 615 КПК України (виключена на підставі Закону № 3509-IX від 08 грудня 2023 року) передбачала, що у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підозру на дату введення воєнного стану, строк від зазначеної дати до дати припинення чи скасування воєнного стану не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що аналогія закону і аналогія права застосовується тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Проте, всупереч доводам захисника, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо застосування ст. 49 КК України у цьому кримінальному провадженні, оскільки ця норма КК України чітко регулює звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та не містить прогалин у законодавчому регулюванні.

У зв`язку з цим, доводи представника потерпілої в частині того, що до строку давності не може бути включений період, протягом якого суд не мав можливості розглянути обвинувальний акт через військову агресію, є безпідставними.

З огляду на наведене, переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій та вмотивованість їх висновків у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, представником потерпілої у касаційній скарзі наведено не було, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.

Отже, касаційна скарга представника потерпілої не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року та ухвали Київського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Рішення суду апеляційної інстанції є належно вмотивованим та обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги представника потерпілої та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 26 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3