Справа № 296/2977/24
УХВАЛА

Іменем України

03 квітня 2024 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000002 від 01.01.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 203-2, ч.2 ст. 209 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира із клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку 20.03.2024 року за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Положеннями частини другої статті 171 КПК України, передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира у справі №296/2641/24 від 26.03.2024 року клопотання слідчого СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, вилученого в ході обшуку 20.03.2024 року за місцем проживання ОСОБА_4 , повернуто для усунення недоліків.

Проте, вимоги ухвали слідчого судді від 26.03.2024 року, яку слідчим було отримано 01.04.2024 року, не виконані.

Слідчий суддя звертає увагу, що в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України в клопотанні про арешт майна не обґрунтовано значення вилученого майна як речових доказів з урахуванням викладених обставин щодо місця проведення азартних ігор та місця проведення обшуку в житлі, а саме того, що такі адреси є різними, при цьому причини проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 не викладено.

Згідно ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, подане клопотання про накладення арешту майна підлягає поверненню прокурору.

Керуючись статтями 98, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000002 від 01.01.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 203-2, ч.2 ст. 209 КК України - повернути слідчому для усунення недоліків.

Встановити строк для усунення зазначених недоліків - 48 години з моменту отримання копії ухвали.

Після усунення недоліків сторона кримінального провадження не позбавлена права повторно звернутися із даним клопотанням до суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1