Провадження № 1-кс/344/5445/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000027 від 10.05.2024 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулася з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначила, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону та Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 10.05.2024 до ЄРДР за №0000027 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається адвокатською діяльністю, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1591 від 18.11.2009, окрім військовослужбовців Державної прикордонної служби України на території Львівської та Івано-Франківської областей, залучила інших цивільних осіб та налагодила протиправний механізм отримання протиправної винагороди від жителів Львівської та Івано-Франківської областей у розмірі від 5000 до 8000 доларів США за оформлення останнім штучних захворювань, які дають право отримати посвідчення особи з інвалідністю та відповідно відстрочку від призову під час мобілізації у воєнний час та виїзд за кордон, а також вимагала та одержала від громадянина неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення військовими службовими особами одного з військових формувань, розташованого на території Львівської області.

Крім того, встановлено що ОСОБА_7 залучила ряд осіб з числа медичних працівників та налагодила протиправний механізм вимагання та одержання неправомірної вигоди від жителів Львівської та Івано-Франківської областей за оформлення останнім штучних захворювань, які дають право отримати посвідчення особи з інвалідністю та відповідно, відстрочку від призову під час мобілізації у воєнний час та виїзд за кордон. Сума неправомірної вигоди за вищевказані протиправні дії складає близько 5000 - 8000 тисяч доларів США.

Так, встановлено, що до вчинення вказаного злочину може бути причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , завідувач лікувально-діагностичним відділення № 1 КНП «Золочівська ЦРЛ».

16 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду № 344/12841/24 від 11.07.2024 проведено обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) доларів США, які упаковано в п пакет НПУ № WAR 1744701, які мають значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

16 липня 2024 року винесено постанову про визнання речовим доказом вказані грошові кошти.

Підставою накладення арешту на вказане майно, як випливає зі змісту клопотання, є підстави вважати, що воно містить відомості про вчинення кримінального правопорушення.

Слідча в судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити. З метою забезпечення збереження речових доказів просила накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

Власник майна ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечили та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що вилучені кошти є заощадженнями сім`ї ОСОБА_4 та жодного відношення до кримінального правопорушення не мають.

Заслухавши пояснення слідчого, власника майна та його представника, дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, на підставі наданих до клопотання документів слідчим суддею встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону та Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 10.05.2024 до ЄРДР за №0000027 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

16 липня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду № 344/12841/24 від 11.07.2024 проведено обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) доларів США, які упаковано в п пакет НПУ № WAR 1744701, які мають значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 16 липня 2024 року вищевказані вилучені у ході обшуку грошові кошти визнано речовими доказами.

Правовою підставою накладення арешту на вказане майно слідчим у клопотанні визначено:

- збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Надана слідчому судді до клопотання постанова слідчого про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 16 липня 2024 року будь-якої мотивації на підтвердження того, які саме обставини свідчать про відповідність вилучених в ході обшуку 16.07.2024 року грошових коштів в сумі 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) доларів США, які упаковано в пакет НПУ № WAR 1744701 не містить.

В судовому засіданні слідча повідомила слідчого суддю про те, що вказані кошти не є такими, що були предметом контролю, на них відсутні відповідні ознаки.

Особа, за місцем проживання якої вилучено вказані кошти ОСОБА_8 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000027 від 10.05.2024 року на даний час не має.

Стороною власника майна надано слідчому судді ряд документів щодо доходів сім`ї ОСОБА_4 , які свідчать про те, що протягом відповідного періоду часу членами його сім`ї отримувався стабільний дохід.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що грошові кошти в сумі 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) доларів США, які упаковано в пакет НПУ № WAR 1744701 були предметом вчинення конкретного кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000027, чи є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто можуть вважатися речовими доказами в даному кримінальному провадженні № 0000027, на даному етапі органом досудового розслідування не надано, а слідчим суддею таких обставин зі змісту матеріалів клопотання не встановлено.

Слідчий судя звертає увагу на те, що статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Крім того, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.

Якщо ж майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештовано виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа суб`єкт спеціальної конфіскації).

В ході розгляду даного клопотання про арешт майна слідчим не доведено, що грошові кошти в сумі 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) доларів США, які упаковано в пакет НПУ № WAR 1744701, відповідають критерію речового доказу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що в поданому до суду клопотанні про арешт майна, та в судовому засіданні, слідчим не доведено наявність передбачених процесуальним законом підстав для накладення арешту на грошові кошти в сумі 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) доларів США, які упаковано в пакет НПУ № WAR 1744701, які було вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , перелік яких відповідно до вимог чинного КПК України є вичерпним.

Отже, на підставі вищенаведеного, вважаю, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.07.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1