Справа №591/2887/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/374/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши,в режимі відеоконференції, у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2024 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Зарічногорайонного суду м. Суми звернувся заступник начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 із клопотанням про ОСОБА_10 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, а саме до 22.06.2024 включно.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що до закінчення строку дії попередньої ухвали, неможливо завершити досудове розслідування, оскільки є необхідним проведення низку слідчих (процесуальних) дій та судових експертиз на підтвердження висновків органу досудового розслідування щодо вчинення злочину підозрюваним. У подальшому, з урахуванням отриманих висновків судових експертиз та інших доказів у їх сукупності, необхідно визначитися з остаточною кваліфікацією дій підозрюваного ОСОБА_7 та у разі необхідності змінити або повідомити йому про нову підозру, а також надати належну правову оцінку діям усіх учасників дорожньо-транспортної пригоди, виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Крім того ризики, які існували на час обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують та не зменшилися і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сумивід 16 травня 2024 року, клопотання слідчого задоволено. Продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22 червня 2024 року без визначення розміру застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій проситьскасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16.05.2024 та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 відмовити. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що слідчий суддя ухвалюючи рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не врахував низку обставин, а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та тісні соціальні зв`язки, раніше не судимий, не має наміру впливати на свідків.

Окрім цього, сторона обвинувачення не довела, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти доведеним під час розгляду ризиками, як це визначено в ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_12 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що слідчим управління ГУНП в Сумської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000177 від 21.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

22 березня 2024 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 286-1КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий посилався на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження не закінчено, що повідомлена останньому підозра є обґрунтованою, а ризики, які існували на час застосування такого запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Перевіряючи доводи поданого клопотання на предмет існування заявлених ризиків, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, при встановленні ризиків, на які посилався слідчий в клопотанні про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, можливість переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків,слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_7 не працює та нічим не займався до затримання, не має достатньо міцних соціальних зв`язків, стабільних доходів, підозрюється у вчинення тяжкого злочину, обізнаний про наявність свідків у кримінальному провадженні та їх місцезнаходження, враховуючи стадію досудового розслідування, а також те, що після ДТП підозрюваний місце події залишив.

При цьому, докази на підтвердження того, що вказані ризики на даний час зменшились чи не існують, матеріали даного провадження не містять.

Слідчимдоведено наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутності можливості застосування ОСОБА_13 альтернативних запобіжних заходів, які не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

На думку колегії суддів, обрання підозрюваному ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Так, слідчим суддею було вірно враховано відверте нехтування підозрюваним Правил дорожнього руху України, про що свідчать відомості, додані до клопотання, а саме постанови суддів про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 2 ст. 130, ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також з ознаками сп`яніння, будучи позбавленим права керування. Таким чином, підозрюваний ігноруючи судові рішення, продовжував керувати транспортним засобом, що свідчить про його здатність порушувати застосовані судовим рішенням обмеження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьомуКПКне вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду стверджується тяжкістю можливого покарання та свідчать про можливість ОСОБА_14 дій задля переховування від суду і органів досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Так, наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 05 до 10 років.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи захисника про наявність у підозрюваного постійного місця проживання та тісних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованого злочину, а саме, останній з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди втік, залишивши потерпілу без медичної допомоги, зазначене ніяк не знижує ризик переховування та не надає можливість апеляційному суду обрати відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на свідківслід враховувати встановленуКримінальним процесуальним кодексом Українипроцедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розглядуусно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті23, стаття224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченомустаттею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Також необхідно зауважити, що підозрюваний знайомий з одним із свідком, ОСОБА_15 , окрім цього ОСОБА_7 отримав копії матеріалів, в яких містяться протоколи допиту свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , із зазначенням контактних даних.

Відповідно, враховуючи особисті дані підозрюваного, який неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень на транспорті, та нехтуючи покладеним на нього обмежень вчинив кримінальне правопорушення, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, про обґрунтованість існування ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків шляхом вмовлянь та/або погроз для зміни (відмови) ними показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовував та слідчий суддя визнав доведеним.

Отже існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4