УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року

м. Київ

справа № 341/599/20

провадження № 51 - 3332 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 березня 2024 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Завироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо цивільних позовів, речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 березня 2024 року вказаний вирок місцевого суду змінено, виключено з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 27 серпня 2019 року приблизно о 19:40, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN CADDY», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги між селами Залуква та Пукасівці Галицького району Івано-Франківської області у напрямку с. Пукасівці. У салоні його автомобіля знаходилися пасажири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Рухаючись прямою ділянкою дороги по мосту через річку Лімниця, ОСОБА_4 , не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, неправильно оцінив дорожньо-транспортну ситуацію, що склалась, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не справився з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення з автомобілем марки «AUDI 80.1.8 S» під керуванням водія ОСОБА_9 ,у салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_10 , а на задньому сидінні - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, зокрема п. 1.2; п. 1.5; підпункти «б» і «д» п. 2.3.; п.10.1.; п. 11.3.; п. 12.1; п. 12.3., відбулось лобове зіткнення обох транспортних засобів, унаслідок чого пасажир автомобіля марки «AUDI 80.1.8 S» ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Водій ОСОБА_9 та пасажир ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодженняякі відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення та легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що призвели до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.

Обґрунтовуючи свої доводи, прокурор, зазначає, що апеляційний суд повною мірою не врахував обставин кримінального правопорушення, його наслідків, вважає, що призначене покарання судом апеляційної інстанції без додаткового покарання не буде достатнім для виправлення засудженого та не забезпечить профілактичну функцію щодо запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Із змісту доданої до касаційної скарги копії оскаржуваного судового рішення вбачається, що апеляційний суд звільняючи ОСОБА_13 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, врахував, зокрема: суспільну небезпечність діяння, що характеризується необережною формою вини, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває,по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей. Обставини , які пом`якшують покарання, а саме повне відшкодування завданого збитку всім потерпілим, відсутність обставин, які обтяжуть покарання.

Крім того, суд апеляційної інстанціїврахував думку потерпілих, які у своїх заявах вказали, що ОСОБА_4 повністю відшкодував їм матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, зазначили про відсутність претензій щодо останнього. Просили обвинуваченого суворо не карати, звільнити від призначеного покарання, відповідно до ст. 75 КК, а також не позбавляти його права керування транспортними засобами. Також суд врахував досудову доповідь Галицького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, за змістом якої визначено середній рівень ймовірності вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення, виправлення можливе без позбавлення чи обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства.

Колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на довідку, яка міститься в матеріалах справи, а також довідку, яка була подана захисником ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого під час апеляційного розгляду, з якої вбачається, що ОСОБА_4 працює у ТзОВ «ГПК-М`ясо» на посаді водія з 08 вересня 2023 року.

Тому враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, є годувальником у сім`ї, має постійну роботу, яка пов`язана з керуванням транспортними засобами та не має іншого виду заробітку, апеляційний суд констатував, що позбавлення останнього водійських прав у свою чергу позбавить його сім`ю коштів для існування.

З огляду на викладене, Верховний Суд взявши до уваги всі обставини справи та дані про особу засудженого, погоджується із рішеннями апеляційного суду про відсутність необхідності застосовувати до ОСОБА_4 додаткове покаранняу виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Призначене засудженому покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі прокурора мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, не спростовують висновків апеляційного суду та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цього судового рішення.

Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор вказує на не вірне викладення апеляційним судом резолютивної частини судового рішення, разом з тим, колегія суддів вважає, що це не є тим істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування судового рішення, оскільки не впливає на законність його ухвалення, а зізмісту оскаржуваної ухвали зрозуміло, яке рішення прийняв цей суд за наслідками розгляду апеляційної скарги сторони захисту.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 березня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_2 ОСОБА_3