ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1166/22 Номер провадження 11-кп/814/1063/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000015 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куземин Охтирського району Сумської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 57 887 грн. 80 коп. матеріальної та 100 000 грн. моральної та 86 732 грн. 82 коп. у відшкодування розміру заробітку, 9 000 грн. за надання правової допомоги.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

17.01.2022, близько 22 години 50 хвилин, ОСОБА_8 перебуваючи в холі на першому поверсі спального корпусу № 1 санаторію ім. М.В. Гоголя, розташованого в АДРЕСА_2 , у ході конфлікту, на грунті раптово вининиклих неприязних відносин, з приводу зауважень ОСОБА_9 щодо зухвалої поведінки обвинуваченого, ОСОБА_8 , умисно розвертаючись обличчям до потерпілої, яка в цей час стояла позаду нього, не очікувано для потерпілої різко завдав удар кистю лівої руки, стиснутої в кулак, у праву лобну ділянку голови ОСОБА_9 , від якого потерпіла впала на підлогу.

Після цього, ОСОБА_8 , знаходячись позаду потерпілої, яка підвелася з підлоги, правою та лівою ногою завдав почергово два удари в сідничну частину тіла останньої та руками схопив її за верхній одяг та штовхнув, від чого потерпіла не втрималася на ногах і впала на підлогу.

Далі, ОСОБА_8 наніс один удар правою ногою в сідничну частину тіла ОСОБА_9 та відійшов від останньої, яка продовжила лежати на підлозі, і покинув приміщення спального корпусу № 1.

Через декілька хвилин, обвинувачний повернувся та проходячи біля потерпілої, яка в цей час лежала на правому боці обличчям догори, наніс останній один удар лівою ногою зверху вниз в обличчя.

У результаті діяння ОСОБА_8 , потерпіла отримала скалковий вдавлений перелом нижньої стінки правої глазниці з заглибленням в порожнину гайморової пазухи м`яких тканин, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, параорбітальну гематому справа, які є тілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Допитати судово-медичного експерта ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Просить визнати недопустимими доказами висновок експерта №114 та додаткові висновки №160, 161, 202, 236, оскільки вони зроблені експертом без огляду потерпілої. Крім того, висновки експертів зроблені на основі копії наданої історії хвороби №276/53 КНП «МЛІЛ» без урахування історії хвороби №2248 Полтавської обласної лікарні.

Також у висновку відсутнє посилання на номер кримінального провадження, кількість томів та аркушів справи, перелік об?єктів та зразків, що надійшли на експертизу.

Просить взяти до уваги, що час вчинення кримінального правопорушення не співпадає з часом, зазначеним на відеозаписі. Також зображення на відеозаписі та звукозапис є нечіткими, у результаті чого неможливо розпізнати учасників конфлікту.

Просить врахувати, що він та його захисник не були присутні під час пред?явлення особи для впізнання за фотознімками, що є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом.

Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит експерта та свідків та не допитав його як обвинуваченого, що є порушенням чинного кримінального процесуального законодавства.

Крім того, суд при призначенні покарання помилково визнав обставиною, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп?яніння та не врахував обставини, що його пом?якшують, а саме, позитивну характеристику, відсутність судимостей, активне сприяння розкриттю злочину, незадовільний стан здоров?я, участь у допомозі ЗСУ. Зазначає, що намагався відшкодувати потерпілій завдану шкоду, на що вона відмовилася.

Вказує, що потерпіла не надала суду належних доказів, які підтверджують заявлені нею у позовній заяві майнову та моральну шкоду.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисників в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, потерпілу та її представника, які просили, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Доводи обвинуваченого про необхідність скасування вироку місцевого суду та направлення справи на новий розгляд у ході апеляційного розгляду не знайшли підтвердження.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції встановив, що висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , ОСОБА_24 повідомили, що ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп?яніння, 17.01.2022 наніс тілесні ушкодження потерпілій. Надані показання вони підтвердили і під час проведення слідчих експериментів за їх участі.

Свідок ОСОБА_25 підтвердив, що вживав у той вечір алкогольні напої з обвинуваченим, який був агресивним та наніс йому кілька ударів.

Свідок ОСОБА_26 повідомив, що працює охоронцем у санаторії і 17.01.2022 надійшло повідомлення про бійку на охоронюваній ним території.

Показання потерпілої та свідків є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 доводиться протоколом огляду речей і документів від 18.01.2022 з фототаблицею та DVD-R диском до нього, де зафіксовано подію кримінального правопорушення.

Разом з тим, твердження обвинуваченого щодо відмінності у часі вчинення кримінального правопорушення з часом, зазначеним на відеозаписі не ставлять під сумнів ці докази, оскільки відповідно до повідомлення директора СП «Санаторій ім. Миколи Гоголя» за вих. №15/19 від 21.06.2022 час на камерах спостереження на території санаторію в період з 17.01.2022 по 18.01.2022 не співпадав з реальним часом.

Твердження обвинуваченого про недопустимість як доказу протоколів пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.06.2022, 24.06.2022 та 25.06.2022, оскільки вказану слідчу дію було проведено за відсутності ОСОБА_8 та його захисника, спростовується наступним.

Так, ч. 6 ст. 228 КПК України передбачено, що за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Ураховуючи положення вказаної норми закону, колегія суддів дійшла висновку, що доводи обвинуваченого про порушення слідчим вимог ч. 6 ст. 228 КПК України є безпідставними, оскільки зазначена слідча дія проводилася з дотриманням вимог КПК, а обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками законодавством не передбачено, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 442/6175/18. Тому, підстав для визнання зазначених письмових доказів недопустимими немає.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_8 відмовився давати показання у суді першої інстанції, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 18.08.2023, його доводи про порушення права на захист, у зв?язку з відмовою суду допитати його, є також безпідставними.

Щодо апеляційних доводів про визнання висновку експерта №114 та додаткових висновків №160, 161, 202, 236 недопустимими доказами, спростовуються наступним.

Відповідно до п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень №6 від 17.01.1995 року судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Крім того, згідно з зазначеними правилами при проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг.

Тому доводи захисника в частині визнання висновків експертів недопустимими доказами у зв?язку з їх проведенням без огляду потерпілої є нікчемними. Також у висновку експерта №114 від 12.04.2022 вбачається, що, всупереч апеляційним доводам обвинуваченого, експертом при проведенні дослідження враховано історію хвороби потерпілої №2248 Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфасовського.

Крім того, доводи обвинуваченого щодо відсутності у висновках експертів номеру кримінального провадження, кількості томів, аркушів справи, переліку об?єктів та зразків, що надійшли на експертизу не є підставою для визнання зазначених висновків експертів недопустимими доказами.

Оскільки докази на яких ґрунтується обвинувачення були отримані у визначеному КПК порядку, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження у місцевому суді, оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, та повністю підтверджують винуватість ОСОБА_27 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого щодо допиту судово-медичного експерта ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Відсутні підстави і для допиту цих осіб під час апеляційного розгляду.

Усі докази, які суд поклав у основу обвинувачення ОСОБА_8 , здобуті у передбачений законом спосіб, є належними та допустимими.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів, погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення позовних вимог потерпілої про стягнення на її користь 57 887 грн 80 коп. матеріальної шкоди.

Так, у матеріалах кримінального провадження наявні докази, які підтверджують витрати на лікування ОСОБА_9 , її витрати на прибуття до органу досудового розслідування з м. Полтава до м. Миргород, а також витрати на перевезення потерпілої з м. Миргород у м. Полтава для проведення лікування на суму 57 887 грн. 80 коп., тому місцевий суд правильно дійшов висновку про стягнення зазначеної суми з обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні, безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями обвинуваченого та завданою моральною шкодою потерпілій, взявши до уваги моральні та фізичні страждання, які зазнала ОСОБА_9 від публічно спричинених їй тілесних ушкоджень, в результаті спогадів про які потерпіла страждає по теперішній час, необхідність звернення за медичною допомогою і витрачений час на лікування, врахувавши докладені потерпілою зусилля для захисту своїх прав, суд першої інстанції, правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_9 щодо стягнення моральної шкоди та визначив її загальну суму в розмірі 100 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням моральних страждань потерпілої, конкретних обставин справи, і підстав для її зменшення, як того просить захисник, немає.

Правильним є і розрахунок втраченого заробітку потерпілою З огляду на те, що через отримані ушкодження потерпіла була тимчасово непрацездатною, ступінь втрати працездатності не визначається.

Істотних порушень, передбачених ст. 412 КПК України, під час розгляду кримінального провадження судом допущено не було і обвинувачений у своїй апеляційній скарзі передбачених ст. 415 ККП України підстав для скасування судового рішення та призначення нового розгляду не зазначив.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким; конкретні обставини вчинення злочину; особу обвинуваченого, який не працює, одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, не судимий, має відзнаки волонтера, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду; відсутність обставин, що пом`якшуть покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення чи скасування та направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на новий розгляд до суду першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 листопада 2023 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4