У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , у присутності: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000039, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № 0000039, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2023.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчою групою проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 10.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до Указу Президента України, який затверджений Законом України №2102-IX від 24.02.2022, на території України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022, строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на час вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 указом Президента України №69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. Поряд з цим, згідно зі ст. 22 даного Закону граничний вік перебування на військовій службі (в тому числі в резерві) встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду до 60 років.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Враховуючи вказане, на період введення воєнного стану в Україні, на законодавчому рівні заборонено виїзд за межі території України, осіб, які підлягають мобілізації для несення військової служби, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проте, в період з 10.09.2023 по 20.09.2023 (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), секретар та депутат VIII скликання Вільховецької сільської ради, мешканець АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , за попередньою змовою з мешканцем АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, з метою власного збагачення, а також подальшою передачею частини грошових коштів особам з інвалідністю, розробили протиправний механізм незаконного переправлення громадян України через державний кордон України, а саме здійснення супроводу вказаними громадянами вищевказаних осіб з явними ознаками інвалідності.

Зокрема, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_4 у вересні 2023 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) на виконання вищевказаного протиправного механізму та з метою доведення його до кінця, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішили організувати незаконне переправлення через державний кордон України до Румунії громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підлягає призову на військову службу за мобілізацією та у зв`язку з чим йому заборонено виїзд за кордон, за що з метою власного збагачення отримали грошові кошти у невстановленій сумі.

Так, у період з 10.09.2023 по 20.09.2023, ОСОБА_4 , знаючи про те, що громадянка України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_3 , є особою з інвалідністю із дитинства 2-ої групи ДЦП, звернувся до останньої із пропозицією заробити гроші. З цією метою ОСОБА_4 пояснив ОСОБА_10 , що їй як інваліду необхідно буде перетнути державний кордон України із особою чоловічої статті призовного віку та відразу повернутися на територію України, при цьому, ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_10 , що її дії будуть повністю законні та за вищевказану допомогу вона отримає 500 доларів США.

Своєю чергою, ОСОБА_10 , будучи необізнаною в законодавстві щодо порядку перетину державного кордону України військовозобов`язаними особами на час військового стану, цілком довірившись ОСОБА_4 , надала останньому свої документи, що підтверджують її особу та інвалідність, для подальшого виготовлення підроблених документів, які надають підстави виїзду за кордон ОСОБА_9 .

Отримавши від ОСОБА_10 паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення, ОСОБА_4 передав їх секретарю Вільховецької сільської ради ОСОБА_8 , для подальшого виготовлення документів, які надають підстави виїзду за кордон ОСОБА_9 .

Надалі, ОСОБА_8 , звіривши правильність отриманих від ОСОБА_4 документів, будучи на посаді секретаря Вільховецької сільської ради, 26.09.2023 використовуючи заздалегідь підготовлений бланк та гербову печатку Вільховецької сільської ради, виготовив документ - «Акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України», в якому зазначені відомості про нібито здійснення ОСОБА_9 догляду за інвалідом ОСОБА_10 та сумісного з нею проживання та на підставі якого ОСОБА_9 мав виїхати за межі території України.

В подальшому ОСОБА_8 після підписання ним та іншими невстановленими на даний час особами вищевказаного акту, надав його ОСОБА_4 для подальшого підписання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також передачі його останній для пред`явлення на контрольно-пропускному пункті під час перетину державного кордону України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, пов`язаний з незаконним переправленням ОСОБА_9 за кордон, 29.09.2023 біля 09:00 годин ОСОБА_4 за попередньою домовленістю із ОСОБА_10 , забрав в АДРЕСА_1 її та чоловіка останньої ОСОБА_11 на автомобілі марки «Honda» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого вони втрьох попрямували до АЗС « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що в смт. Солотвино, Тячівського р-ну. По дорозі ОСОБА_4 надав ОСОБА_10 її закордонний паспорт, пенсійне посвідчення та акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України.

Прибувши до АЗС «Вакос», до них в автомобіль підсів громадянин України ОСОБА_9 та вони всі вчотирьох попрямували до КПП «Солотвино» для подальшого перетину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 українсько-румунського кордону. По дорозі до КПП «Солотвино» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_4 підписалися у акті встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, після чого ОСОБА_4 проінструктував їх як необхідно поводитися під час перетину державного кордону.

Приблизно об 11.20 год. 29.09.2023 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прибули до КПП «Солотвино», що за адресою: АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_10 надала працівникам прикордонної служби свій закордонний паспорт, пенсійне посвідчення та акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, а ОСОБА_9 надав лише свій закордонний паспорт.

Після проходження контрольно-пропускного пункту ОСОБА_10 за раніше наданою вказівкою ОСОБА_4 на нейтральній ділянці кордону між Україною та Румунією, передала акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України ОСОБА_9 , який попрямував до Румунії, а ОСОБА_10 в свою чергу повернулася на Україну, де на неї очікував ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повернулися в с. Вільхівці, Тячівського району, після чого ОСОБА_4 передав ОСОБА_10 частину раніше отриманих грошових коштів за організацію незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_9 , а саме 500 доларів США за надану нею допомогу.

Станом на 07.03.2024 ОСОБА_9 із-за кордону не повернувся.

За таких обставин, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, усуненню перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

Окрім того, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_4 у вересні 2023 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), на виконання вищевказаного злочинного умислу та з метою доведення його до кінця, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно вирішили організувати незаконне переправлення осіб через державний кордон України, а саме переправити до Румунії громадянина України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який підлягає призову на військову службу за мобілізацією та у зв`язку з чим заборонено виїзд за кордон, за що з метою власного збагачення отримали грошові кошти у невстановленій сумі.

Так, у вересні 2023 року ОСОБА_4 , знаючи про те, що громадянин України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканець АДРЕСА_3 , є особою з інвалідністю із дитинства 2-ої групи ДЦП, звернувся до останнього із пропозицією заробити гроші. З цією метою, ОСОБА_4 пояснив ОСОБА_11 , що йому як інваліду необхідно буде перетнути державний кордон України із особою чоловічої статті призовного віку та відразу повернутися на територію України. При цьому ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_11 , що його дії будуть повністю законні та за вищевказану допомогу він отримає 500 доларів США.

Своєю чергою, ОСОБА_11 , будучи не обізнаний в законодавстві щодо порядку перетину державного кордону України військовозобов`язаними особами на час військового стану, цілком довірившись ОСОБА_4 , надав останньому свої документи, що підтверджують його особу та інвалідність, для подальшого виготовлення документів, які нададуть підстави виїзду за кордон ОСОБА_12 .

Після отримання від ОСОБА_11 паспорта громадянина України для виїзду за кордон та пенсійне посвідчення ОСОБА_4 передав їх секретарю Вільховецької сільської ради ОСОБА_8 для подальшого виготовлення документів, які нададуть підстави виїзду за кордон ОСОБА_12 .

Надалі, ОСОБА_8 , звіривши правильність отриманих від ОСОБА_4 документів, будучи на посаді секретаря Вільховецької сільської ради, 26.09.2023 використовуючи заздалегідь підготовлений бланк та гербову печатку Вільховецької сільської ради, виготовив документ «Акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України», в якому зазначені відомості про нібито здійснення ОСОБА_12 догляду за інвалідом ОСОБА_11 та сумісного з ним проживання на підставі якого ОСОБА_12 мав виїхати за межі території України.

В подальшому ОСОБА_8 після підписання ним та іншими невстановленими на даний час особами вищевказаного акту, надав його ОСОБА_4 для подальшого підписання ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також передачі його останньому для пред`явлення на контрольно-пропускному пункті під час перетину державного кордону України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, пов`язаний з незаконним переправленням ОСОБА_12 за кордон, 01.10.2023 біля 15:00 годин ОСОБА_4 на автомобілі марки «Honda» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 прибув до АЗС «Вакос», що в смт. Солотвино, Тячівського району, де за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_11 . В ході даної зустрічі ОСОБА_4 надав для підпису ОСОБА_11 акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, де останній розписався. Через певний час до АЗС «Вакос» під`їхав ОСОБА_12 , який також за вказівкою ОСОБА_4 розписався у вищевказаному акті та вони втрьох сіли до автомобіля марки «Honda» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 і попрямували до КПП «Солотвино» українсько-румунського кордону.

Приблизно о 18.10 год. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прибули до контрольно-пропускного пункту «Солотвино», що за адресою: АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_11 надав працівникам прикордонної служби свій закордонний паспорт, пенсійне посвідчення та акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України, а ОСОБА_12 надав лише свій закордонний паспорт.

Після проходження контрольно-пропускного пункту ОСОБА_11 за раніше наданою вказівкою ОСОБА_4 на нейтральній ділянці кордону між Україною та Румунією, передав акт встановлення факту сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України ОСОБА_12 , який попрямував до Румунії, а ОСОБА_11 в свою чергу повернувся в Україну, де на нього очікував ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_11 повернулися в с. Вільхівці, Тячівського району, після чого ОСОБА_4 передав ОСОБА_11 частину раніше отриманих грошових коштів за організацію незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_12 , а саме 500 доларів США за надану ним допомогу.

Станом на 07.03.2024 ОСОБА_12 із-за кордону не повернувся.

За таких обставин, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, усуненню перешкод, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

В сукупності, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, усуненню перешкод, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

Слідчий зазначає, що у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину) обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с. Мала Уголька, Тячівського району, Закарпатської області, пенсіонер, раніше не судимий, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Як зауважує слідчий, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованому йому кримінальному правопорушення (злочину) повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ; протоколом огляду мобільного телефону; протоколами НСРД; іншими зібраними доказами і матеріалами досудового розслідування.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев`яти років.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може:

переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, санкція за вчинення якого згідно з ч. 3 ст. 233 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, тому існують ризики, що він не буде виконувати покладені на нього обов`язки та зможе переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним;

незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь, що підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, а тому підозрюваний ОСОБА_4 має реальну можливість спілкуватися з свідками, будь-яким чином впливати на них з метою зміни показів, що може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування;

вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 не має будь-яких офіційних джерел заробітку коштів, окрім пенсії, що свідчить про те, що він надалі може вчиняти корисливі кримінальні правопорушення для власного збагачення.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги викладене, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, з метою забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам: спробам переховуватися від органу досудового розслідування і суду, вчинити інші кримінальні правопорушення та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з метою відмови останніх від дачі правдивих свідчень, а також враховуючи те, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у слідства не має, а менш суворі запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання або особиста порука не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, слідчий просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 1 місяць та покласти на нього наступні обов`язки: не залишати у період часу з 21 год. по 07 год. ранку наступної доби місце проживання АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту підтримав повністю та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та додані до нього матеріали кримінального провадження.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, зауваживши, що повідомлена його підзахисному підозра є необґрунтованою, при цьому ОСОБА_4 потребує догляду, оскільки має проблеми з серцем.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши позицію прокурора з приводу внесеного клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000039 підтверджується, що органом досудового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

11.04.2024 у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, усуненню перешкод, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів.

Крім того, у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 03.10.2024; посвідченням ОСОБА_11 серії НОМЕР_2 ; актом встановлення сумісного проживання та здійснення догляду для перетину державного кордону громадянами України від 26.09.2023; протоколом довідка ОСОБА_10 від 03.10.2023; посвідченням ОСОБА_10 серії НОМЕР_3 ; протоколом огляду від 18.10.2023; листом Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 11.12.2023 №196; листом відділу кримінального аналізу ГУНП в Закарпатській області від 07.03.2024 №335/106/6-5-2024; протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 13.11.2023.

Беручи до уваги вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення на даній стадії досудового розслідування.

Між тим, поняття «обґрунтована підозра» з позиції Європейського суду з прав людини (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04), рішення від 21.04.2011) означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Водночас слідчий суддя констатує, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні слідчий суддя виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік підозрюваного, який є пенсіонером, та стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, який має постійне місце проживання, відсутність у нього постійного місця роботи та джерела доходу, а також відсутність судимостей.

Беручи до уваги наведене та вивчені матеріали клопотання, обґрунтування сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає доведеним під час розгляду клопотання наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного; можливість незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, які під тиском підозрюваного можуть змінити показання або надавати неправдиві покази.

Таким чином, ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає наявним у зв`язку із встановленням обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, характер діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 , потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання містять достатньо даних, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи, чим домашній арешт, можуть бути недостатніми для запобігання зазначеним та встановленим слідчим суддею ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

За таких обставин, клопотання сторони обвинувачення є підставним, відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню, а тому відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби у нічний час доби з 21.00 год. до 07.00 год. наступної доби, без застосуванням електронного засобу контролю, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім і зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризиків.

Доводи сторони захисту зазначених висновків слідчого судді не спростовують.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею на даному етапі досудового розслідування не встановлено та стороною захисту не наведено.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що згідно із матеріалами клопотання та поясненнями самого підозрюваного він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не залишати у період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, окрім як задля відвідування лікаря (лікарні); прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду; утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні.

Постановою заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_13 від 05.06.2024 визначено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000039 від 10.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, до трьох місяців, тобто до 12.07.2024.

Відтак, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід застосувати до підозрюваного на строк до 12.07.2024 включно (в межах строку досудового розслідування).

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181-186, 193-197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Мала Уголька, Тячівський район, Закарпатська область, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонера, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. за адресою місця проживання: АДРЕСА_2 , на строк до 12.07.2024 включно (в межах строку досудового розслідування), без застосуванням електронного засобу контролю.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 у строк до 11.07.2024 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого та прокурора, а також виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, а саме:

- не залишати у період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, окрім як задля відвідування лікаря (лікарні);

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні.

Також роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або відмову в його застосуванні.

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення. Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1