Провадження № 11-кп/4823/391/24
Категорія - ч.3 ст.307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002622 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Малійки, Чернігівського району та області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не одружений, освіта середня-спеціальна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.3 ст.307 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією усього майна, що є його особистою власністю, окрім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання - з 20 липня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.07.2023 на майно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3226 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у невстановленому досудовим розслідуванням місці, час та спосіб ОСОБА_8 , за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, з корисливих мотивів, діючи умисно, з метою збуту психотропних речовин, придбав психотропні речовини, які в подальшому незаконно зберігав за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з метою збуту.

20 липня 2023 року, у період часу з 18:07 год до 20:27 год, під час проведення обшуку за вищевказаною адресою, працівники поліції виявили та вилучили у ОСОБА_8 дві частини невідомої речовини білого кольору, два великі зіп-пакети з порошкоподібною речовиною, зіп-пакетик з нашаруванням порошкоподібної речовини, ложку з нашаруванням порошкоподібної речовини та зіп-пакет з порошкоподібною речовиною, які згідно з висновками експертів № СЕ-19/125-23/7995-НЗПРАП від 21.07.2023, № СЕ-19/125-23/8275-НЗПРАП від 09.08.2023 та № СЕ-19/125-23/8276-НЗПРАП від 08.08.2023 містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальною масою 114,061 г, що є особливо великим розміром, які ОСОБА_8 незаконно зберігав за місцем свого фактичного проживання з метою збуту.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій його підзахисного, просив вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнивши від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Зокрема, суд не надав оцінки доказам, які могли вплинути на ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_8 злочину та призначення справедливого покарання. Також судом не було враховано, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно видав обмежені до обігу речовини, має задовільну характеристику, до адміністративної відповідальності не притягувався, кримінальне правопорушення вчинив уперше, внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, не працює, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його молодий вік; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч.3 ст.307 КК України саме у виді позбавлення волі, проте із застосуванням ст.69 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4