Єдиний унікальний номер справи 185/3190/24
Провадження № 1-кп/185/718/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі судових засідань в м.Павлоград кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000326 від 01 березня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 09.11.2023 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт, покарання не відбуте;

- 26.12.2023 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.198 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

05 лютого 2024 року в період часу з 13:00 год. до 17:00 год. обвинувачений ОСОБА_3 прийшов до своєї бабусі потерпілої ОСОБА_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , щоб провідати. Знаходячись в кухні вищевказаної квартири, обвинувачений ОСОБА_3 побачив на кухонному столі мобільний телефон торгівельної марки «Samsung», модель А028, білого кольору, який належав потерпілій ОСОБА_5 . В цей час у обвинуваченого ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, а саме вищевказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи, що все майно, яке знаходиться в приміщенні квартири, являється чужим майном, будучи впевненим в тому, що його злочинні дії ніхто не побачить, та маючи впевненість у таємності вчинюваних дій, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи злочинний характер здійснюваних дій і розуміючи, що такі є засобом до досягнення протиправної мети, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на кухні вищевказаної квартири таємно, повторно, діючи в умовах воєнного стану, викрав вищевказаний мобільний телефон, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 2116. 67 гривень.

Крім того, 07 лютого 2024 року обвинувачений ОСОБА_3 , продовжуючи свою злочину діяльність, у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , - зустрівся в квартирі з потерпілою ОСОБА_5 , яка хотіла отримати інформацію від обвинуваченого ОСОБА_3 про зникнення її мобільного телефону торгівельної марки «Samsung», модель А028, та подальшого його повернення, з`ясувати місця перебування вказаного телефону. Обвинувачений ОСОБА_7 повідомив потерпілій ОСОБА_5 , що її мобільний телефон перебуває під заставою за адресою: АДРЕСА_3 , що є неправдивою. Під час розмови з потерпілою, у обвинуваченого ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 , які остання бажала використати для повернення з під застави свого мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне протиправне заволодіння чужим майном і обернення його на свою користь, шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів, щодо посягання на чужу власність, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, тобто діючи умисно, повторно з корисливих мотивів та особистою зацікавленістю, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5 , під приводом викупу з ломбарду її мобільного телефону, без участі потерпілої ОСОБА_5 , запевнюючи останню, що відразу поверне після викупу належний їй мобільний телефон, обвинувачений ОСОБА_3 , попрохав потерпілу ОСОБА_5 надати йому грошову суму у розмірі 1500 гривень для викупу та повернення мобільного телефону. Потерпіла ОСОБА_5 добровільно передала обвинуваченому ОСОБА_3 вказані грошові кошти, будучи переконаною в доброчесності намірів останнього. Після отримання грошових коштів у сумі 1500 гривень, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд: використав для придбання продуктів харчування, чим своїми протиправними, умисними діями спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1500.00 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані:

- за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану за епізодами викрадення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_5 05.02.2024 року ;

- за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно - за епізодом заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 07.02.2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, провину за ч.2 ст.190 КК України частково. Суду показав, що в день подій прийшов до бабусі, потерпілої ОСОБА_5 , просив позичити гроші, бабуся відмовила. Потерпіла нагодувала його. Коли він виходив, він витягнув мобільний телефон потерпілої з чохла та забрав з собою. Потім цей телефон він заклав знайомому, отримавши гроші, які витратив на власні потреби. Коли до нього прийшла бабуся, то він зізнався, що викрав телефон та заклав його. Потерпіла дала йому 1500 гривень, щоб він викупив телефон. Він зайшов до будинку, де мешкав знайомий, але останнього вдома не було. Він до бабусі не повернувся, а гроші знову витратив. Вчинив злочини по дурості. Він мав намір повернути телефон та гроші потерпілій, проте бабуся вже написала заяву до поліції.

Потерпіла ОСОБА_5 суду повідомила, що 05.02.2024 року приблизно о 13.00 годині до неї додому прийшов онук, обвинувачений ОСОБА_3 , та попросив поїсти. Вона впустила його до квартири та почала готувати. Її мобільний телефон знаходився в кухні та був у чохлі. ОСОБА_8 поїв та пішов від неї. Після його уходу вона вирішила подзвонити, відкрила чохол, але мобільного телефону там не було. Зрозумівши, що телефон вкрав онук, бо інших осіб в квартирі не було, вона 07.02.2024 року прийшла до нього додому. Обвинувачений зізнався, що вкрав її телефон та заклав. В неї була 1000 гривень, вона запропонувала викупити телефон, проте ОСОБА_9 сказав, що йому потрібно повернути 1500 гривень. Вона позичила ще 500 гривень. Разом з онуком вони прийшли до будинку, де за словами обвинуваченого, знаходився телефон. Вона віддала обвинуваченому 1500 гривень, а онук зайшов до під`їзду та не повернувся. Вона прочекала його 30 хвилин, зайшла до під`їзду, запитала у мешканців з першого поверху про онука, та зрозуміла, що ОСОБА_9 втік з грошима. В подальшому вона звернулась до поліції. При визначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту повідомила, що 5 лютого 2024 року знаходилась на робочому місці в ломбарді. Обвинувачений ОСОБА_3 зайшов до приміщення, запропонував під заставу мобільний телефон марки «Самсунг» А02. Вона оцінила телефон та передала більше 1000 гривень. Телефон був у справному стані. До цього обвинувачений вже отримував кредити в їх ломбарді під заставу.

Допитана свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що 05 лютого 2024 року вона не змогла додзвонитись на мобільний телефон своєї свекрухи, потерпілої ОСОБА_5 . В подальшому їй стало відомо від потерпілої, що в цей день до неї приходив її онук, обвинувачений ОСОБА_3 , який викрав в неї мобільний телефон та заклав до ломбарду. 07 лютого 2024 року потерпіла пішла до обвинуваченого з метою повернення свого телефону, в неї було 1500 гривень, з яких особисто вона позичила потерпілій 1000 гривень. Вона просила ОСОБА_5 не йти до обвинуваченого, бо передбачала якісь неприємності. Пізніше від потерпілої їй стало відомо, що обвинувачений привів її до багатоповерхівки по вул.Гагаріна з метою викупу мобільного телефону у його знайомого, потерпіла передала йому 1500 гривень, а ОСОБА_3 , отримавши гроші, зник. Обвинуваченого може охарактеризувати з негативної сторони, останній ніде не працює, не навчається, бажання працевлаштуватись не проявляв.

Судом були досліджені наступні письмові докази та прийняті процесуальні рішення.

Зведений витяг по кримінальному проваджені №0000326, щодо внесення 01.03.2024 року Павлоградським РВП ГУНП Дніпропетровської області відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за фактом таємного викрадення в умовах воєнного стану 05.02.2024 року обвинуваченим ОСОБА_3 мобільного телефону марки «Samsung», модель НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_5 , чим завдано останній матеріального збитку на суму 2116.67 грн.; та про внесення 20.03.2024 року відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України, за фактом заволодіння 07.02.2024 року обвинуваченим ОСОБА_3 грошовим коштами у сумі 1500 грн., що належать потерпілій ОСОБА_5 /а.п. 34-35/.

Постанови про призначення групи слідчих від 20.03.2024 року та 01.03.2024 року, якими доручено проведення досудового розслідування слідчим СВ Павлоградського РВП в даному кримінальному провадженні /а.п. 36,42/.

Постанови про визначення групи прокурорів від 20.03.2024 року, 04.03.2024 року, якими утворена група прокурорів та визначені їх повноваження в даному кримінальному провадженні, до складу якої увійшли прокурори Павлоградської окружної прокуратури /а.п. 37,43/.

Постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 20.03.2024 року, відповідно до якої матеріали кримінальних проваджень №70000326 та №0000436 за ч.4 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України - об`єднані в одне провадження за №70000326 / а.п.38-39/.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.03.2024 року, згідно якого від потерпілої ОСОБА_5 було отримано заяву про те, що 05.02.2024 року в денний час доби її онук обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , таємно викрав мобільний телефон марки «Samsung», чим спричинив матеріального збитку на 5200 грн. /а.п. 44/.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 20.03.2024 року, згідно якого від потерпілого ОСОБА_5 було отримано заяву про те, що 07.02.2024 року її онук обвинувачений ОСОБА_3 шляхом зловживання довірою заволодів її грошовими коштами у сумі 1500 грн. /а.п. 41/.

Висновок експерта за результатами судової товарознавчої експертизи від 05.03.2024 року, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung», модель А028, білого кольору, на момент вчинення кримінального правопорушення, могла складати 2116.67 грн. /а.п 46-49/.

Протокол огляду місця події від 13.03.2024 року з фототаблицею, згідно якого було оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а саме - приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксована обстановка всередині квартири, де перебував викрадений телефон, оглянута коробка та чохол з-під мобільного телефону, що був викрадений, та касовий чек на придбання викраденого майна. Під час огляду нічого не виявлено та не вилучено /а.п.64-70/.

Відповідь ПТ «Ломбард «Роял Кредит» від 08.03.2024 року, відповідно до якої 05.02.2024 року був укладений договір з клієнтом ОСОБА_3 під заставу мобільного телефону марки «Samsung», модель А028, предмет застави на даний час реалізовано /а.п.71/.

Копія договору надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду від 05.02.2024 року, згідно з яким ОСОБА_3 отримав в ПТ «Ломбард «Роял Кредит» 1600 грн. під заставу мобільного телефону марки «Samsung», модель А028 /а.п.72/.

Відповідь ПТ «Ломбард «Роял Кредит» від 08.03.2024 року, відповідно до якої в період з 19.02.2024 року з ОСОБА_3 договорів закладу майна не укладалось.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.03.2024 року, згідно з яким свідок ОСОБА_12 , серед запропонованих фотокарток для впізнання вказала на фотографію з зображенням обвинуваченого та зазначила, що бачила останнього в приміщенні ломбарду, в якому вона працювала 05.02.2024 року та оформлювала договори кредитування, предметом застави був мобільний телефон, а також встановлювала дану особу по паспорту /а.п.73-75/.

Протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2024 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_3 повідомив про обставини викрадення ним мобільного телефону марки «Samsung» з приміщення квартири (кухні) за адресою: АДРЕСА_4 , - що належить його бабусі, потерпілій ОСОБА_5 . Після чого з викраденим майном він покинув приміщення квартири та здав його до ломбарду по АДРЕСА_5 , отримавши грошові кошти у розмірі 1500 грн. Наступного дня до нього додому прийшла бабуся, потерпіла ОСОБА_5 , він повідомив їй, що віддав її мобільний телефон товаришу за 1500 грн. В подальшому потерпіла передала обвинуваченому грошові кошти у розмірі 1500 грн., щоб він забрав її мобільний телефон. Отримавши від потерпілої грошові кошти, він витратив їх на власні потреби. Слідча дія була зафіксована на відеокамеру / а.п.76-84/.

Суд, проаналізувавши показання обвинуваченого в судовому засіданні, який частково визнав свою провину, співставляючи їх з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_3 , а також з показаннями потерпілої, свідків, дослідженими письмовими доказами, протоколами слідчих дій, а також з іншими доказами кримінального провадження, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, - робить висновок про те, що наведені судом докази, окрім показань обвинуваченого, мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, тому і покладені в основу вироку. Зазначені докази винуватості обвинуваченого є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки повністю підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному проваджені, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Так, показання обвинуваченого в частині того, що він мав намір повернути потерпілій телефон, та не мав наміру вчиняти шахрайство, були спростовані в суді показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_10 , відповіддю з ломбарду та договором надання фінансового кредиту, закладу майна до ломбарду. Згідно з вказаними доказами одразу в день вчинення крадіжки мобільного телефону потерпілої обвинувачений ОСОБА_3 закладає це майно до ломбарду на своє ім`я, отримавши 1600 гривень. 07.02.2024 року, коли потерпіла прийшла до обвинуваченого задля вирішення питання про повернення викраденого мобільного телефону, обвинувачений, достовірно знаючи, що телефон закладений саме ним особисто до ломбарду, повідомляє потерпілий про необхідність передачі йому коштів в сумі 1500 гривень для викупу телефону у якогось знайомого. Використовуючи довіру потерпілої, обвинувачений приводить потерпілу до будинку, де начебто знаходиться її телефон, тим самим надаючи своїм діям реального характеру, що викликає ще більше довіри у потерпілої. В цей момент потерпіла передає гроші обвинуваченому для викупу мобільного телефону, а обвинувачений просто залишає свою бабусю біля будинку, тікає та витрачає грошові кошти на власні потреби. Вказані дії обвинуваченого свідчать про наявність у нього прямого умислу на вчинення шахрайства, який виник в той момент, коли потерпіла прийшла до обвинуваченого та намагалась повернути своє майно, пропонували сплатити за це грошові кошти.

Тому до показань обвинуваченого в цій частині суд відноситься критично, вважає способом захисту від висунутого обвинувачення та спробою ухилитись від правосуддя.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, віднесення одного з них, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до категорії нетяжких злочинів, іншого за ч.4 ст.185 КК України - до категорії тяжкого злочину, ступінь негативних наслідків, обставин вчинення злочинів, цинічної дій обвинуваченого відносно майна та грошей своєї рідної бабусі, яка до повноліття була його опікуном, думки потерпілої, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, зокрема за вчинення корисливих злочинів, не працює, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває.

Обставин, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Заявлені в обвинувальному акті в якості пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, - не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. За весь час розгляду обвинувачений не визнав своєї провини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, збитки потерпілій не відшкодував, відсутній дійсний та відвертий осуд своєї поведінки та щирий жаль з цього приводу з боку ОСОБА_3 . Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в своєму рішенні від 10.06.2020 року в справі №149/1596/16-к.

Крім того, під час судового розгляду обвинувачений постійно змінював свої показання, намагався виправдати свої дії, говорив неправду, тобто не сприяв розкриттю кримінального провадження.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За сукупністю обставин вчинення кримінальних правопорушень, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив інкриміновані злочини в період іспитового строку та невідбутого покарання, не працює, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, інкримінованих статей Особливої частини Кримінального кодексу України.

Обвинуваченим в промові в судових дебатах зазначено про можливість застосування ст.69 КК України та призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Стаття 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що також закріплено в ч.2 ст.65 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи до цього двічі засудженим, не відбувши покарання за вчинення, зокрема аналогічного кримінального правопорушення, вчинив знову однотипні кримінальні правопорушення.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 раніше вже звільнявся від відбуття покарання з іспитовим строком за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.12.2023 року, втім висловлену довіру не виправдав, в період іспитового строку вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення.

Таким чином, незважаючи на неодноразове засудження, обвинувачений ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив та навіть за тяжких обставин його виправлення досягнуто не було, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість його особи. З урахуванням наведеного суд приходить висновку про неможливість досягнення щодо обвинуваченого ОСОБА_3 мети кримінального судочинства без реального відбуття ним призначеного покарання та про відсутність підстав для призначення останньому покарання із застосуванням ст.69 КК України, або застосування ст.75, 76 КК України.

Визначене судом покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, а також здатним сприяти виправленню ОСОБА_3 та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, відповідно повідомлення з ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 19.03.2024 року, вироки Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року та 26.12.2023 року відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.190 КК України та за ст.198 КК України на виконання не надходили /а.п.55, 56/.

У зв`язку з викладеним, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв інкриміновані злочини в період невідбутих покарань за вироками Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року, за яким був засуджений за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, та від 26.12.2023 року, за яким був засуджений за ст.198 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, тому суд вважає за необхідне після призначення покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів застосувати положення ч.1 ст.71 КК України з урахуванням ст.72 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуте покарання за вироками Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року та 26.12.2023 року.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили не підлягає змінам.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судово-товарознавча експертиза, на проведення якої згідно довідки було витрачено 1514.56 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1514.56 гривень.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та ч.2 ст.190 КК України, та призначити покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за постановленим вироком частково приєднати невідбуті покарання за вироками Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року та 26.12.2023 року, за правилами складання покарань, визначених в ст.72 КК України, визначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити обраний тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обчислювати з 21.06.2024 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 21.03.2024 року до 21.06.2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 1514.56 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1