Справа № 362/3631/24
Провадження № 1-кп/362/488/24
ВИРОК

Іменем України

19.06.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 02.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, громадянина України, офіційно не працюючого, що має середню освіту, неодруженого, інваліда ІІ групи внаслідок поранення під час війни у лавах ЗСУ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, учасника бойових дій, нагородженого державними нагородами,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2024 року близько 20 години 00 хвилин (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знаходилися поблизу території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , між ними відбулась сварка на побутовому рівні.

У ході словесного конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, діючи умисно та цілеспрямовано, відшукав в приміщенні будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , предмет, зовні схожий на ніж, з дерев`яною рукояткою коричневого кольору. Тримаючи його в правій руці, вийшов за територію домоволодіння, де знаходився ОСОБА_6 , та умисно наніс один удар у верхню частину спини в область грудної клітини зліва останнього, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення лівої половини грудної клітини, яке по ступеню тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та перелом 9-го ребра ліворуч, яке по ступеню тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України визнав повністю і пояснив, що отримав в ході бойових дій важке порання і являється інвалідом ІІ групи. 02.04.2024 близько 20-ї години він, знаходячись біля свого будинку, вступив в словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 , який є його сусідом. Конфлікт виник через те, що в ході розмови з ним останній поцікавився, де він служив і де воював, коли ж він став розповідати, заново переживаючи все пережите, ОСОБА_6 засумнівався в правдивості його розповіді. Крім того, потерпілий почав його ображати та принижувати, говорячи при цьому, що він не воював та нічого в житті не бачив. Після цього, будучи після пережитого в дуже знервованому стані, він забіг у помешкання АДРЕСА_1 , де проживає, схопив в руки кухонний ніж та, вибігши назад, вдарив ним потерпілого ОСОБА_6 один раз, після чого конфлікт завершився та потерпілий пішов з його подвір`я. У вчиненому щиро розкаюється, він повністю усвідомив, що конфлікти таким чином вирішувати не можна, просив суворо не карати, не позбавляти його волі, дати можливість своєю законослухняною поведінкою громадянина довести, що став на шлях виправлення.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву, в якій просив проводити судові засідання без його участі, обрання міри покарання для обвинуваченого покладає на розсуд суду. Претензій морального чи матеріального характеру не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, визнанням своєї вини.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю), особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем служби характеризувався позитивно, є інвалідом ІІ групи внаслідок поранення під час війни у лавах ЗСУ, учасником бойових дій, нагородженим державними нагородами, не одружений, працює не офіційно, відсутність претензій у потерпілого, думку прокурора, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, думку обвинуваченого, який не заперечував проти призначення йому покаранні у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи наявність декількох пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відношення до скоєного, відсутність тяжких наслідків, те, що потерпілий взагалі не має претензій до обвинуваченого, позицію прокурора, висловлену на судових дебатах, суд вважає за можливе відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 374, 381-382 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, накладений ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/2285/24 (провадження № 1-кс/362/256/24) від 08.04.2024.

Речові докази:

- кофту спортивну зі слідами РБК та футболку зі слідами РБК, які поміщені до паперових конвертів та зберігаються в камері зберігання речових доказів, згідно квитанції № 455 від 21.05.2024, повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1