Провадження № 1-кс/686/5551/24
28 червня 2024 року м. Хмельницький
ВСТАНОВИВ:
Під час досудового розслідування 14.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду проведено обшук в автомобілі марки «Opel Insignia» р.н. НОМЕР_1 , 2015 року випуску, який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , на території в/ч НОМЕР_4 , за результатом якого вилучене указане майно.
За твердженням прокурора, вилучені в ході обшуку речі, мають важливе значення для доказування у вказаному кримінальному провадженні.
Зокрема грошові кошти в сумі 452 долари США та 4500 гривень могли бути набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Крім цього, враховуючи те, що ОСОБА_4 , одним із головних фігурантів провадження, якому в подальшому буде повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.
Крім цього до вказаних коштів може бути застосовано і спецконфіскацію, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 170 (арешт майна допускається з метою спеціальної конфіскації) та ч. 4 ст. 170 (у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України) КПК України, необхідно накласти арешт на вищевказані грошові кошти.
Вилучені 4 флеш накопичувачі, а саме флеш накопичувач марки «Smartbuy 32 GB», флеш накопичувач марки «HIRALI 64 GB», флеш накопичувач червоно-чорного кольору без маркування та флеш накопичувач білого кольору без маркування, можуть містити на них інформацію про обставини вчинення злочину, проекти чи скановані копії документів, які мають важливе значення для досудового розслідування та які потребують детального огляду.
Мобільний телефон марки «DODGEE» ІМЕІ НОМЕР_5 ІМЕІ НОМЕР_2 із сім карткою за абонентським номером № НОМЕР_3 міг використовуватись ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час вчинення злочину, та може містити інформацію про обставини вчинення злочину, у зв`язку із чим виникає необхідність у проведенні відповідної судової комп`ютерно-технічної експертизи та детального огляду.
У зв`язку з тим, що вищевказані вилучені речі мають значення речового доказу в кримінальному провадженні, оскільки містять в собі інформацію, щодо протиправної діяльності, виникла необхідність у накладенні на них арешту, у вигляді позбавлення володільця права відчужувати, розпоряджатися та/або користуватися ними, а також з метою збереження речових доказів, а тому 15.06.2024, постановою слідчого вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав подане клопотання, просив задовольнити.
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання з підстав пропуску строку звернення із клопотанням та відсутності значення для кримінального провадження грошових коштів, які у тому числі не можуть бути предметом спеціальної конфіскації, оскільки ОСОБА_4 не є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні.
Дослідивши клопотання та долучені до нього копії документів із кримінального провадження, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов висновку про те, що воно підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.3, ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Згідно із ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Прямо не зазначені в ухвалі слідчого судді речі підлягають вилученню лише у разі наявнсоті доказів їх відношення до кримінального провадження.
На підставі ч.5 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З матеріалів клопотання та слідує, що група осіб на території м. Хмельницького, з метою отримання прибутку, займається підшукуванням осіб, які згідно ЗУ «Про мобілізацію» від підлягають мобілізації, з метою їх подальшого незаконного переправленням через державний кордон України, шляхом виготовлення фіктивних документів, про отримання інвалідності.
13.06.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч.3 ст. 332 КК України.
В ході допиту останній повністю визнав свою вину та повідомив, що до вказаних обставин, з якими пов`язується виготовлення медичних документів про встановлення групи інвалідності для виїзду за кордон, причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має можливість їх виготовляти та запропоновував ОСОБА_8 шукати зацікавлених осіб за винагороду.
Вилучене майно частково відповідає тому, дозвіл на вилучення якого наданий в ухвалі слідчого судді.
Вилучені флеш-накопичувачі та мобільний телефон мають значення для кримінального провадження та підлягають дослідженню для виявлення відомостей , що становлять предмет розслідування та для фіксації або спростування комунікації причетних до вчинення кримінального правопорушення осіб із ОСОБА_4 про обставини його вчинення.
Щодо вилучених грошових коштів, тов. судовому засіданні прокурор не підтвердив відношення до вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч.1 ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Матеріали клопотання не містять відомостей про повідомлення ОСОБА_4 про підозру, а тому підстав зберігати грошові кошти з метою забезпечення їх конфіскації як виду покарання та за встановленої відсутності їх ознак як речових доказів для можливого застосування спеціальної конфіскації, немає.
Щодо пропуску строку звернення із клопотанням про арешт майна слідчий суддя зазначає таке.
Згідно із ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Слідчий суддя вважає слушними посилання адвоката на пропуск стороною обвинувачення строку, встановленого КПК для звернення із клопотанням про арешт майна, яке було вилучене 14.06.2024, а клопотання подане 28.06.2024.
Як вбачається з матеріалів клопотання, орган досудового розслідування дійсно не забезпечив подання у встановлений строк клопотання про арешт майна.
Проте слідчий суддя звертає увагу, що відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК (ч.1 ст.173КПК).
Як зазначалось вище, при вирішенні питання про арешт майна, яке має значення для виконання завдань кримінального провадження, слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч.2 ст.173 КПК).
Отже, сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає завданням кримінального провадження.
Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, не позбавляє таке майно доказової у разі його арешту як речового доказу сили, тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.
Сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження майна не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії.
Тобто, з одного боку порушення передбаченого ч.5 ст.171 КПК строку, є юридичним фактом, з яким закон пов`язує припинення режиму тимчасового вилучення майна (ст.169 КПК «Припинення тимчасового вилучення майна»), встановлює обов`язок негайно повернути майно особі, в якої воно було тимчасово вилучене, а з іншого не є підставою для відмови в арешті майна. Така суперечність, на переконання суду, вирішується наступним чином.
Правові інститути тимчасового вилучення майна та арешту майна є пов`язаними, але відносно автономними, з різними цілями та правовими наслідками. Вони стосуються різних аспектів процесу доказування.
Правове значення встановленого законодавцем строку, визначеного як «протягом 48 годин після вилучення майна» (абз.2 ч.5 ст.171 КПК) для звернення із клопотанням про арешт майна полягає в тому, що законодавцем презюмується достатність цього часу для сторони обвинувачення, щоб визначитись із приналежністю майна, наявністю достатніх підстав для його арешту та підготувати відповідне мотивоване клопотання з одного боку, та встановлено такий нетривалий проміжок часу втручання у право власності особи (тимчасове позбавлення її правомочностей володіння та користування) в інтересах кримінального провадження, протягом якого можливе утримання майна особи в силу закону, без вмотивованого рішення суду, для вирішення його подальшої долі слідчим, прокурором (у разі бездіяльності, нереалізації обов`язку звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про арешт такого майна) або слідчим суддею, судом з урахуванням належності, вагомості такого майна (речей) для досягнення завдань кримінального провадження.
Таким чином, положення ч.5 ст.171 КПК у взаємозв`язку із положеннями ч.1 ст.169 КПК визначають лише тривалість законного перебування (утримання) чужого майна (вилученого в результаті обшуку) в розпорядженні сторони обвинувачення (слідчого, прокурора). Будь-яке подальше перебування (поза межами встановленого процесуального строку та часу, необхідного для негайного повернення), утримання такого майна слідчим, прокурором є таким, що не має правових підстав та є втручанням в право власності особи, якій належить це майно, без законних на те підстав.
У той же час, вказані порушення речових прав не можуть перешкоджати досягненню цілей й завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Адже головним призначенням кримінального провадження як процесуального зводу норм є ефективна реалізація матеріально-правових норм кримінального права. Своїм завданням КК має правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ст.1 КК).
Таким чином, норми КПК щодо правового режиму, тривалості, припинення тимчасового вилучення майна функціонально призначені перш за все для вирішення цивільно-правових аспектів такого тимчасового вилучення та встановлення обов`язку щодо негайного повернення майна законному його володільцю у разі пасивності, незацікавленості сторони обвинувачення у його використанні для вирішення завдань кримінального провадження.
Крім цього, вирішення слідчим суддею, судом питання про арешт майна, яке було правомірно тимчасово вилучене, при порушенні строку звернення слідчим, прокурором із клопотанням про арешт, відбувається в період часу, коли режим тимчасового вилучення припинився (п.3 ч.1 ст.169 КПК).
Таким чином, вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення для досягнення завдань кримінального провадження, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор з відповідним клопотанням до слідчого судді.
Указане жодним чином не свідчить про право сторони обвинувачення зловживати із строками звернення із клопотанням, що у разі підтвердження таких обставин може стати підставою для настання відповідальності уповноваженої особи (слідчого, прокурора) , зокрема цивільно-правової у разі втрати майна, чи дисциплінарної чи у визначених законом випадках , кримінальної відповідальності.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Як вбачається із прохальної частини клопотання, прокурор просить накласти арешт на зазначене майно із застосуванням заборон відчуження користування та розпорядження.
Менш обтяжливий спосіб арешту майна на думку слідчого судді, призведе до неможливості збереження тієї частини грошових коштів, яка підлягає забезпеченню з метою забезпечення конфіскації майна.
Крім того, накладення арешту на майно на цій стадії кримінального провадження не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.
З огляду на викладене,клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити частково.
4 флеш накопичувачі: флеш накопичувач марки «Smartbuy 32 GB», флеш накопичувач марки «HIRALI 64 GB», флеш накопичувач червоно-чорного кольору без маркування та флеш накопичувач білого кольору без маркування, які поміщено до сейф-пакету №WAR0003924, мобільний телефон марки «DODGEE» ІМЕІ НОМЕР_5 ІМЕІ НОМЕР_2 із сім карткою за абонентським номером № НОМЕР_3 , які поміщено до сейф-пакету за №WAR 0003923.
У іншій частині вимог клопотання відмовити.
Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 .
Ухвала про арешт виконується негайно.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя