Єдиний унікальний № 946/8347/21
Провадження № 1-кп/946/155/24
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
ВИРОК

Іменем України

24 червня 2024 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у м. Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №0000834, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїлі Одеської області (далі м. Ізмаїл), громадянки України, з неповною середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимої:

10.08.2021 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК до трьох років позбавлення волі, звільненої на підставі ст. ст. 75, 104 КК з випробуванням строком на один рік шість місяців з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК,

сторона обвинувачення: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

сторона захисту: обвинувачена ОСОБА_3 , законна представниця ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 ,

інші учасники судового провадження: потерпілий ОСОБА_10 , представниця служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_11 , представниця уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_12 .

Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не з`явився, у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) порядку неодноразово вживалися розумні та належні заходи щодо вручення йому судових повісток про виклик до суду на 07.04.2022 та на 09.08.2022 працівниками поліції за наявними та відомими адресами його проживання, які він сам надав та вказав під час досудового розслідування. Однак, відповідно до рапортів поліцейських вручити судові повістки потерпілому ОСОБА_10 не виявилось можливим, у зв`язку з його відсутністю за відомими адресами проживання (а.п. 75, 142). Крім того, судом також неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду потерпілому ОСОБА_10 в електронній формі через SMS-повідомлення відповідно до власноручно заповненої ним заявки (а.п. 15), а саме на 18.11.2021, на 22.12.2021, на 07.04.2022, на 31.05.2022, на 09.08.2022, на 08.09.2022, на 27.10.2022, на 22.12.2022, на 31.01.2023, на 08.03.2023, на 24.04.2023, на 31.05.2023 та на 19.06.2023, але судові повістки в електронній формі потерпілому ОСОБА_10 на вказані судові засідання не були доставлені, у зв`язку з тим, що абонент був тимчасово недоступним.

Таким чином, судом були створені всі необхідні умови для реалізації стороною обвинувачення її процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків щодо надання доказів, а також для реалізації права потерпілого ОСОБА_10 на доступ до правосуддя шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за відомими та наявними адресами його проживання, а також за відомим номером телефону, однак потерпілий ОСОБА_10 , змінивши своє місце проживання та номер засобу зв`язку, не повідомив про це суд та не повідомив суд про свої нові місце проживання та номер засобу зв`язку. Отже, вжиті заходи відповідають вимогам КПК та практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішенню від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції. У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Таким чином, слід констатувати, що чисельні неотримання потерпілим ОСОБА_10 судових викликів, які були здійсненні у відповідності до положень КПК, та направлялися на адреси та на номер засобу зв`язку, які були зазначені самим потерпілим на стадії досудового розслідування, зміна цим потерпілим місця проживання та номеру засобу зв`язку без повідомлення суду про нові місце проживання та номер засобу зв`язку, в даному конкретному випадку, може свідчити про недобросовісне користування потерпілим ОСОБА_10 належними йому процесуальними правами та на неналежне виконання ним процесуальних обов`язків. За таких умов, з урахуванням думок учасників судового провадження, а також положень ч. 4 ст. 28 КПК щодо невідкладного здійснення кримінального провадження щодо неповнолітньої особи та його розгляду в суді першочергово, суд дійшов висновку можливим розпочати та провести судовий розгляд за відсутністю потерпілого.

Крім того, потерпілий ОСОБА_10 був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, призначеного на 31.05.2023, що підтверджується його розпискою, однак він до суду не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив.

До суду під час судового розгляду також не з`явився представник уповноваженого підрозділу органів Національної поліції, що за змістом ч. 2 ст.111, ч. 1 ст. 496 КПК не перешкоджає судовому розгляду.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

1.Згідно обвинувальному акту, неповнолітня ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 27.08.2021 близько 21:00 години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, вона, перебуваючи у салоні маршрутного таксі №16, яке на той час знаходилося на кінцевій автобусній зупинці, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (далі м. Ізмаїл), побачила як у потерпілого ОСОБА_10 , який на той час спілкувався з водієм зазначеного маршрутного таксі, випав з кишені на підлогу мобільний телефон торгової марки «Tecno Spark 6Go KE5 2/32GB Aqua Blue», а ОСОБА_3 , побачивши, що ОСОБА_10 після спілкування з водієм зазначеного маршрутного таксі не поїхав далі, вийшов з салону та не помітив відсутність свого мобільного телефону, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає й вони будуть не помічені сторонніми особами, підійшла та підняла з підлоги зазначений вище мобільний телефон, й маючи реальну можливість повернути його власнику, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, залишила зазначений вище мобільний телефон собі, внаслідок чого таємно викрала його, та в подальшому розпорядилася ним на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 1 500 грн.

2.Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно.

Підстави для виправдання обвинуваченої з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення

3.Під час судового розгляду суд проаналізував сукупність доказів, обсяг дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

4.При цьому, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, судом були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі сторонам кримінального провадження була забезпечена реалізація права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізація інших процесуальних прав, передбачених КПК.

5.Зокрема, при визначені відповідно до ст. 349 КПК обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження судом повністю врахована позиція сторін кримінального провадження, у тому числі сторони обвинувачення, та прийнято рішення допитати обвинувачену ОСОБА_3 , дослідити усі письмові докази, що будуть надані сторонами, потерпілого ОСОБА_10 та допитати свідка обвинувачення ОСОБА_13 , що був заявлений прокурором вже під час судового розгляду після дослідження інших доказів.

6.Судовий розгляд був розпочатий 09.08.2022 (т. 1 а.п. 144 146) та вже станом на 08.09.2022 (т. 1 а.п. 158 161) була допитана обвинувачена ОСОБА_3 , були досліджені письмові докази, що були надані сторонами, а також був допитаний свідок обвинувачення ОСОБА_13 . Для забезпечення участі потерпілого ОСОБА_10 судові засідання неодноразово відкладалися, а також неодноразово застосовувалися до нього такі заходи забезпечення кримінального провадження як судові виклики. Однак, незважаючи на те, що суд неодноразово сприяв стороні обвинувачення у забезпеченні явки потерпілого ОСОБА_10 шляхом здійснення судових викликів, сторона обвинувачення відповідно до обов`язку, визначеного ч. 3 ст. 23, ч. 2 ст. 327 КПК, не забезпечила присутність потерпілого протягом усього судового розгляду, що тривав значний час, а саме з 18.11.2021, коли було призначене перше судове засідання із судового розгляду кримінального провадження, у якому судовий розгляд не був розпочатий, у зв`язку з неявкою потерпілого та неналежного його повідомлення про час та місце його проведення.

7.У зв`язку з викладеним судом було відмовлено в черговому клопотанні сторони обвинувачення про його відкладення для надання їй можливості забезпечити участь потерпілого ОСОБА_10 з огляду на те, що у сторони обвинувачення було більш ніж достатньо часу (починаючи з моменту проведення першого судового засідання під час судового розгляду, а саме з 18.11.2021) в розумінні ст. 28 КПК в розумні строки, що є об`єктивно необхідними для виконання цієї процесуальної дії щодо встановлення місцезнаходження потерпілого та забезпечення його участі у судовому засіданні з урахуванням того, що суд неодноразово сприяв стороні обвинувачення у забезпеченні явки потерпілого шляхом здійснення судових викликів, і судом прийнято рішення про продовження судового розгляду.

8.Після закінчення дослідження наданих суду доказів у судовому засіданні 08.09.2022, у зв`язку з відсутністю доповнень судового розгляду суд постановив ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів, які у той день не були проведенні за клопотанням прокурора про надання йому часу для підготовки судових дебатів. З того часу судові засідання неодноразово відкладалися здебільшого у зв`язку з певною процесуальною поведінкою сторони обвинувачення, і у значно меншому ступені у зв`язку з неявкою обвинуваченої до суду.

9.Перевіривши факти, викладені стороною захисту, з урахуванням встановлених фактичних обставин кримінального провадження та досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 .

10.При цьому відповідно до вимог ст. 337 КПК судовий розгляд проводився лише стосовно ОСОБА_3 , якій було висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

11.Так, під час судового розгляду ОСОБА_3 вину у висунутому обвинуваченні не визнала, пояснивши, що приблизно в серпні 2021 року, точну дату та час вона не пам`ятає, якось вона вийшла в магазин та біля автобусної зупинки, розташованій у АДРЕСА_3 навпроти судноремонтного заводу, повз яку вона проходила в напрямок магазину, на асфальті знайшла сенсорний мобільний телефон у ввімкненому та заблокованому паролем стані. При цьому, у маршрутку вона не заходила та при ній з маршрутки ніхто не виходив, біля автобусної зупинки вона знаходилась одна. Вона вирішила забрати цей телефон та віднести своєму знайомому ОСОБА_13 , який проживає по дорозі до її дому, щоб останній його розблокував, оскільки вона мала намір дізнатися хто є власником телефону шляхом визначення у телефонній книзі телефону якихось родичів власника, можливо, матері чи брата, та подзвонити їм і повернути телефон за винагороду, наміру на таємне викрадення майна не мала, телефоном не користувалась. Принісши в той же день, коли йшла додому, мобільний телефон ОСОБА_13 , вона одразу повідомила останнього, що знайшла цей телефон, а через те, що він заблокований паролем, вона не може його розблокувати та повідомити про знахідку власника, тому попросила ОСОБА_13 допомогти їй, на що останній погодився, та вони домовились, що як тільки він розблокує цей телефон, одразу принесе його їй. Вона залишила у ОСОБА_13 телефон та пішла, а наступного дня, але точно не пам`ятає коли саме, до нього приїхали працівники поліції та вилучили мобільний телефон.

12.На підтвердження висунутого ОСОБА_3 обвинувачення прокурор послався на докази, які були ретельно досліджені під час судового розгляду, а саме на:

1)витяг з ЄРДР № 0000834 від 01.09.2021 за ч. 2 ст. 185 КК (т. 1 а.п. 91);

2)постанову про призначення групи слідчих від 01.09.2021 (т. 1 а.п. 92);

3)заяву ОСОБА_10 від 31.08.2021 про те, що невстановлена особа 27.08.2021 на автобусній зупинці по вул. Нахімова в м. Ізмаїлі викрала його мобільний телефон синього кольору марки «Техно» (т. 1 а.п.93);

4)копію фіскального чеку та документів з номерами IMEI телефону (т. 1 а.п. 94 96);

5)заяву ОСОБА_13 від 02.09.2021 про видачу працівникам поліції мобільного телефону TECNO IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (т. 1 а.п. 97);

6)ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2021 про накладення арешту на телефон (т. 1 а.п. 98 99);

7)протокол огляду мобільного телефону від 02.09.2021 (т. 1 а.п. 100 103);

8)висновок експерта № СЕ-19/116-21/14837-ТВ від 15.09.2021 про ринкову вартість мобільного телефону (т. 1 а.п. 105 109);

9)заяву ОСОБА_10 від 14.09.2021 про отримання від працівників поліції мобільного телефону (т. 1 а.п.110);

10)протокол огляду місця події від 21.09.2021 (т. 1 а.п. 119 123);

11)показання свідка ОСОБА_13 .

13.Як визначено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

14.Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, ч. 3 ст. 373 КПК, обвинувальний вирок не може гуртуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

15.Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. є обов`язковою до застосування при розгляді справ як джерело права, під час вирішення питання щодо справедливості судового розгляду в цілому враховує, серед іншого, й спосіб отримання доказів. За практикою цього Суду (рішення від 6 грудня 1988 року у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», заява №10590/83) саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим.

16.Згідно з вимогами ст.91 КПК, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

17.Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення. Тобто, пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень з кваліфікацією її дій за статтями (частинами статей) КК, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.

18.Дотримання цих вимог є необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, забезпечує реалізацію таких засад кримінального провадження, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та право на захист.

19.Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, а саме в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

20.При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

21.У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (див. рішення у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 року).

22.Також як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (далі ВС), стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З другого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).

23.Отже, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

24.Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

25.Але суд, оцінивши кожний досліджений доказ, на які послався прокурор, а також показання свідка обвинувачення відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вказані докази поза розумним сумнівом не підтверджують винуватість ОСОБА_3 у висунутому обвинуваченні з підстав, що будуть наведені нижче.

26.Так, заявою від 31.08.2021 на ім`я начальника Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області потерпілий ОСОБА_10 просив прийняти заходи до невстановленої особи, яка 27.08.2021 на кінцевій зупинці маршрутки по вул. Нахімова у м. Ізмаїлі викрала його мобільний телефон синього кольору марки «Техно» (т. 1 а.п. 93). При цьому до заяви були долучені копія фіскального чеку про купівлю 14.05.2021 телефону «TECNO SPARK 6 GO 2/32 BLUE» вартістю 2 699 грн та копії документів з вказівкою номерів IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 телефону (т. 1 а.п. 94 96).

27.Але, незважаючи на те, що потерпілий у своїй вказаній заяві повідомив про те, що невідома особа 27.08.2021 викрала його мобільний телефон на кінцевій зупинці маршрутки по АДРЕСА_3 , 01.09.2021 були внесені відомості до ЄРДР за №0000834 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, за повідомленням ОСОБА_10 зовсім з іншим змістом, а саме про те, що 31.08.2021 о 21:00 год. невстановлена особа, перебуваючи у маршрутному таксі АДРЕСА_4 , таємно викрала мобільний телефон у ОСОБА_10 , чим спричинила йому матеріальний збиток на суму близько 2 000 грн (т. 1 а.п. 91).

28.Враховуючи встановлену ч. 3 ст. 214 КПК імперативну заборону здійснення досудового розслідування, окрім проведення огляду місця події, до внесення відомостей до ЄРДР або без такого внесення, то при наявності однієї лише заяви потерпілого про те, що невідома особа 27.08.2021 викрала його мобільний телефон на кінцевій зупинці маршрутки по АДРЕСА_3 , незрозуміло чому саме до ЄРДР були внесені зовсім інші відомості, ніж ті, що були вказані в заяві потерпілого, а саме про те, що 31.08.2021 о 21:00 год. невстановлена особа, перебуваючи у маршрутному таксі АДРЕСА_4 , таємно викрала мобільний телефон у ОСОБА_10 , чим спричинила йому матеріальний збиток на суму близько 2 000 грн. У подальшому саме ця версія, відомості про яку були внесені до ЄРДР, а не та, що була повідомлена безпосередньо потерпілим, була взята стороною обвинувачення за основу, і саме за цією версією подій й було висунуто обвинувачення ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту, а саме про те, що вона начебто викрала мобільний телефон з підлоги маршрутного таксі після того, як вона побачила його падіння під час спілкування потерпілим з водієм маршрутного таксі. Змінена була лише дата вчинення кримінального правопорушення з 31.08.2021 на 27.08.2021. Також незрозумілим та сумнівним є й те, чому саме відомості до ЄРДР були внесені за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, тоді як у сторони обвинувачення на час внесення відомостей до ЄРДР не було жодних даних ані про особу, яка можливо вчинила кримінальне правопорушення, ані про те, що його вчинили декілька осіб, що впливає на кримінально-правову кваліфікацію саме за ч. 2 ст. 185 КК.

29.Відповідно до заяви від 02.09.2021 ОСОБА_13 видав співробітникам поліції для долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу мобільний телефон синього кольору TECNO IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (т. 1 а.п. 97), який тоді ж, 02.09.2021, був оглянутий слідчим з встановленням ідентифікаційних ознак телефону, а також того, що телефон у нижній частині екрану був розбитим, але у робочому стані, що вбачається з відповідного протоколу (т. 1 а.п. 100 103), та на який ухвалою слідчого судді від 03.09.2021 був накладений арешт (т. 1 а.п. 98 99). Згодом, а саме 14.09.2021, вказаний мобільний телефон був виданий для зберігання потерпілому ОСОБА_10 , що вбачається з відповідної його заяви (т. 1 а.п. 110).

30.Ринкова вартість мобільного телефону марки «Tecno Spark 6Go KE5 2/32GB Aqua Blue» у розмірі 1 550 грн станом на 27.08.2021 встановлена даними висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/116-21/14837-ТВ від 15.09.2021 (т. 1 а.п. 105 109).

31.Під час проведення досудового розслідування 21.09.2021 також було оглянуто місце події, що вбачається з відповідного протоколу з додатком у виді фототаблиці, а саме ділянка підлоги біля водія, що розташована при вході до маршрутного такси №16, яке на момент огляду знаходилось на кінцевій автобусній зупинці, а саме біля будинку АДРЕСА_3 . З фототаблиці вбачається, що автобусна зупинка знаходиться на тротуарі, а місцевість навколо асфальтована (т. 1 а.п. 119 123).

32.Крім того, свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду повністю підтвердив висунуту обвинуваченою ОСОБА_3 версію подій та пояснив, що знайомий з ОСОБА_3 декілька років, раніше дуже часто бачив її у себе на районі. Восени 2021 року ОСОБА_3 прийшла до нього із сенсорним мобільним телефоном, марку якого він не пам`ятає, попросила його розблокувати та залишила його у нього, повідомивши, що, начебто, десь його знайшла та хоче повернути. При цьому він декілька разів перепитував у неї, чи не вкрала вона його, на що вона твердо відповіла, що ні, жодні гроші, ані він, ані вона один одному не передавали при цьому. Оскільки він намагався розблокувати мобільний телефон, але у нього нічого не вийшло, він взяв його додому, аби телефон подивився його син, який більше на цьому розуміється. Але наступного дня до нього приїхали працівники поліції та запитали чи є у нього якісь мобільні телефони. Він показав їм телефони, що у нього були, у тому числі й той, що надала йому обвинувачена. Поліцейські сказали, що цей телефон крадений та забрали його. Таким чином його син так і не встиг його подивитися. Коли його привозили до відділу поліції для допиту, то його забрали з дому о 06:00 годині ранку, спочатку відвезли у Кілійський відділ поліції, потім близько 11:00 години привезли до Ізмаїльського відділу, де його допитувала слідчий, якій він все розповів як було, але слідча сказала, що треба вказати, що він начебто купив телефон, після чого він поставив підпис, не перечитуючи написане.

33.Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується за ч. 2 ст. 185 КК, тобто у вчинені таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

34.Диспозицією ст. 185 КК визначено, що відповідальність за вказаною статтею настає за таємне викрадення чужого майна. Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб.

35.Для наявності суб`єктивної сторони таємного викрадення чужого майна має бути встановлено, що особа діяла з прямим умислом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

36.Відповідно до ст. 24 КК, прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Таким чином, прямий умисел характеризується трьома ознаками: 1) усвідомленням суспільної небезпеки діяння; 2) передбаченням суспільно небезпечних наслідків цього діяння; 3) бажанням настання передбачуваних наслідків.

37.Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого або очевидців, за відсутності сторонніх осіб. Обов`язковою ознакою крадіжки є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому, або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

38.Суспільна небезпечність даного кримінального правопорушення полягає в тому, що він порушує право громадян на власність та полягає у протиправному безоплатному вилученні чужого майна і оберненні його на користь винної особи, що завдає шкоди власникові.

39.При цьому, під безоплатністю розуміється вилучення майна на користь винного без еквівалентної заміни, тобто без рівноцінного відшкодування вилучених матеріальних цінностей іншим майном, грошовими коштами або людською працею.

40.Корисливий мотив, як обов`язкова ознака, при вчинені кримінальних правопорушень проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь.

41.Таким чином, із суб`єктивної сторони таємне викрадення чужого майна полягає в наявності лише прямого умислу, де винна особа усвідомлює, що протиправно безоплатно вилучає чуже майна і обертає його на свою користь, чим завдає шкоди власникові.

42.Вказані показання обвинуваченої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_13 є логічними, послідовними та повністю співвідносяться між собою і відповідають одні одним, а також узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема із заявою потерпілого ОСОБА_10 про те, що мобільний телефон у нього зник 27.08.2021 на кінцевій зупинці маршрутки по АДРЕСА_3 (а не у салоні маршрутного таксі №16, як про це зазначено в обвинувальному акті).

43.У зв`язку з викладеними у суду немає підстав не довіряти показанням обвинуваченої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_14 . До того ж, стороною обвинувачення не надані докази на спростування сукупності вказаних показань про обставини подій.

44.Як було встановлено під час судового розгляду, в обвинуваченої ОСОБА_3 був відсутній умисел на таємне викрадення чужого майна, оскільки мобільний телефон знаходився у загальнодоступному місці, а саме на автобусній зупинці, а ОСОБА_3 знайшла його та мала намір повернути його власнику, що підтверджується показаннями як самої обвинуваченої ОСОБА_3 , так і показаннями свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що ОСОБА_3 звернулася до нього із проханням розблокувати мобільний телефон для подальшого повернення власнику, при цьому жодних грошових коштів один одному вони не передавали за цей телефон. Ця обставина не спростована прокурором під час судового розгляду.

45.Таким чином, прокурором не тільки не спростована версія сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_3 знайшла мобільний телефон потерпілого у загальнодоступному місці на автобусній зупинці та підібрала його з метою його повернення власнику, а й сукупність зазначених доказів прямо підтверджують небезпідставну вказану версію сторони захисту, яка свідчать про відсутність корисливого мотиву в обвинуваченої, а також суб`єктивної та об`єктивної сторони складу крадіжки.

46.Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

47.З урахуванням положень ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК про те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а також положень ч.1 ст. 92 КПК про те, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, у тому числі й винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотивів і мети вчинення кримінального правопорушення, покладається на сторону обвинувачення, то саме ця сторона зобов`язана довести єдину версію винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

48.Враховуючи, що небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості ОСОБА_3 .

49.Усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_3 у висунутому обвинуваченні у силу ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК мають бути витлумачені на її користь.

50.Отже, у межах судового розгляду даного кримінального провадження судом встановлено, що стороною обвинувачення не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин викрадення мобільного телефону ОСОБА_3 .

51.Суд дійшов висновку про те, що інкриміноване обвинувачення та обставини, викладені в обвинувальному акті, базуються лише на припущеннях, а встановлені в ході судового розгляду обставини є підставою для розумного сумніву в доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_3 , оскільки надані докази не підтверджують наявності як суб`єктивної, так і об`єктивної сторін цього злочину, а саме таємного викрадення майна, що свідчить про недоведеність, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК, в якому обвинувачується ОСОБА_3 .

52.Таким чином, оцінивши кожний досліджений доказ, на які послався прокурор, відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у таємному викраденні мобільного телефону ОСОБА_10 за обставин, що наведені в обвинувальному акті, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, у зв`язку з чим обвинувачена в силу положень ст. 17 КПК не зобов`язана доводити свою невинуватість і має бути виправдана на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з тим, що не доведено, що вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 .

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

53.Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не затримувалася та під вартою не трималась.

54.Накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2021 арешт слід скасувати та мобільний телефон марки «Tecno» синього кольору імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_2 , в силу п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК слід вважати повернутим власнику ОСОБА_10 , поновивши у нього право розпорядження цим майном.

55.Оскільки судом ухвалюється виправдувальний вирок, то процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/116-21/14837-ТВ від 15.09.2021 у сумі 514,86 грн слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 369 371, 373 375, ч. 15 ст. 615 КПК, суд

ухвалив:

1. ОСОБА_3 визнати невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК, та виправдати її на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з тим, що не доведено, що вчинене кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується.

2.Поновити ОСОБА_3 в правах, обмежених під час кримінального провадження.

3.З набранням вироком законної сили скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2021 арешт, та добровільно виданий 02.09.2021 ОСОБА_13 мобільний телефон марки «Tecno» синього кольору імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_2 вважати повернутим власнику потерпілому ОСОБА_10 , поновивши у нього право розпорядження цим майном.

4.Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи у сумі 514,86 грн. віднести на рахунок держави.

5.Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

7.Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1