Справа №591/4693/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/447/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19.12.2022, якою закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходилось кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України.

Захисником в судовому засіданні заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення, оскільки потерпіла з лютого 2019 року в судові засідання не з`являється, а тому такі її дії згідно з вимогами ч.6 ст. 340 КПК України слід прирівнювати до відмови від обвинувачення.

19.12.2022 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

З таким рішенням суду потерпіла ОСОБА_9 не погодилась і подала апеляційну скаргу в якій просила ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19.12.2022 скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В обґрунтування таких вимог апелянт зазначала, що судові засідання (розгляди), призначені в період з 10.09.2019 року по 13.04.2021, були відкладені судом у зв`язку її неприбуттям з поважних причин, при чому частина з них, у зв`язку з неприбуттям захисника та/або обвинуваченого. Також апелянт зауважувала, що в період з 14.04.2021 по 19.12.2022, вона жодного разу не була викликана у встановленому КПК України порядку в судові засідання, а у матеріалах кримінальної справи відсутні підтвердження отримання нею повістки про виклик або її ознайомлення зі змістом повісток у інший спосіб. Заявка на отримання судових повісток в електронному вигляді за допомогою SMS - повідомлення, нею до суду не подавалася.

Враховуючи викладене потерпіла вважала, що висновок суду першої інстанції про те, що вона відмовилася від обвинувачення - не відповідає обставинам справи та є помилковим.

Як слідує з матеріалів справи до Сумського апеляційного суду вона надійшла 09.06.2023. Судові засідання призначались на 11.07.2023 та 28.08.2023 і ухвалою апеляційного суду від 28.08.2023 потерпілій ОСОБА_9 було поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 19.12.2022. Далі засідання у справі призначались на 23.01.2024, і потерпіла ОСОБА_9 була повідомлена про дату, часі місце судового розгляду, про що свідчить письмова розписка про вручення поштового відправлення, та на 08.04.2024, де поштове відправлення повернулось до апеляційного суду без вручення йому адресату, оскільки закінчився термін його зберігання в поштовому відділенні.

08.04.2024 потерпіла ОСОБА_9 до апеляційного суду не з`явилась і причин неявки не повідомила.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989).Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України», встановлено, що, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Враховуючи викладене, в тому числі і дату надходження кримінального провадження до Сумського апеляційного суду 09.06.2023, зважаючи на те, що питання про погіршення становища особи в апеляційній скарзі не йдеться, з метою дотримання розумних строків розгляду цього провадження, колегія суддів вважає за можливе прости апеляційний розгляд справи без участі особи, яка подала скаргу, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь судді щодо обставин справи, думку прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які проти задоволення вимог апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 заперечили, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Як слідує з матеріалів справи в провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ст. 128 КК України, а саме у тому, що він, 15.06.2007, близько 10:00 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязливих стосунків штовхнув у спину ОСОБА_9 , від чого вона впала та вдарившись коліном об асфальт тримала тілесне ушкодження у вигляді забою правого колінного суглобу з гемартрозом, яке згідно висновку судово-медичної експертизи є тілесним ушкодженням середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, строком більше ніж 21 день, у такий спосіб спричинив необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Також з матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду прокурор відмовився від обвинувачення, при цьому потерпіла ОСОБА_9 після відмови прокурора висловила позицію про підтримання обвинувачення, однак на протязі тривалого часу в судові засідання не з`являлася.

Тому, з урахуванням вказаних обставин, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 в суді першої інстанції заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно його підзахисного, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення, оскільки потерпіла з лютого 2019 року в судові засідання не з`являється, а тому такі її дії згідно з вимогами ч.6 ст. 340 КПК України слід прирівнювати до відмови від обвинувачення.

19.12.2022 ухвалою Зарічного районного суду м. Суми кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Перевіривши матеріли кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги потерпілої колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 02.02.2018 під час судового розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від обвинувачення ОСОБА_8 за ст.128 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 та ч.2 ст. 340 КПК України потерпілій ОСОБА_9 письмово було роз`яснено право підтримувати обвинувачення в суді у раніше пред`явленому обсязі, яка скористалась своїм правом та підтримала обвинувачення викладене в обвинувальному акті, що надійшов до Зарічного районного суду м. Суми 30.06.2015 року за ст.128 КК України.

Тому, з урахуванням вказаного, кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуло статусу приватного та здійснюється за процедурою приватного обвинувачення - ч.ч. 3, 5 ст. 340 КПК України.

Водночас, потерпілий, який погодився підтримувати обвинувачення в суді внаслідок відмови від підтримання державного обвинувачення прокурором, користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду (ч. 4 ст. 340 КПК України), зокрема, правом розпоряджатися предметом обвинувачення, використовуючи для цього передбачені в законі засоби. Він є основним суб`єктом функції обвинувачення, а відтак - і суб`єктом обов`язку доказування, виникнення й виконання якого в цьому випадку залежить виключно від його добровільного волевиявлення. Оскільки процесуальна діяльність потерпілого полягає у фактичному доведенні перед судом сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення (твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України), то, саме потерпілий виступає стороною обвинувачення та висловлює свою думку щодо тих питань, які потребують вирішення під час судового розгляду, відстоює правильність власної правової позиції у суді.

Тобто саме потерпілий підтримує обвинувачення в раніше пред`явленому обсязі. Відтак у разі зміни прокурором обвинувачення в суді обвинувальна позиція потерпілого та його обов`язок довести всі обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні (ст. ст. 91, 92 КПК України), визначаються тим обвинуваченням, яке було сформовано на досудовому слідстві та сформульовано в обвинувальному акті. У цьому випадку подальший судовий розгляд відбувається одночасно в межах двох конкуруючих, проте тісно пов`язаних між собою, видів обвинувачення: державного обвинувачення, яке підтримує прокурор, та обвинувачення, яке підтримує потерпілий, а не його представник. Суд, враховуючи первинне й нове обвинувачення, приймає остаточне рішення в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», суди зобов`язані вживати всіх можливих заходів щодо забезпечення безпосередньої участі потерпілого під час проведення судового розгляду.

За діючим кримінальним процесуальним законом процесуальний статус потерпілого в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є майже аналогічним до його стану в провадженні з публічною формою обвинувачення. Внаслідок застосування нормативної конструкції ст. 340 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення в суді на власний розсуд у цих видах кримінальних проваджень може відбуватися в активній і пасивній формах. При цьому активною формою відмови є відмова потерпілого від підтримання обвинувачення, заявлена під час судового розгляду (остання викладається усно або письмово). Пасивною формою відмови від обвинувачення є неявка приватного обвинувача - потерпілої без поважних причин у судове засідання, які саме таким способом опосередковано виражають своє волевиявлення щодо припинення кримінального переслідування обвинуваченого.

Також, як правильно наголошувала сторона захисту і з чим погодився суд першої інстанції, згідно з ч. 6 ст. 340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був належним чином повідомлений про судовий розгляд та викликаний у встановленому КПК України порядку, після настання обставин, передбачених у ч. ч. 2 і 3 ст. 340 КПК України (у разі відмови прокурора від державного обвинувачення потерпілий висловив згоду реалізувати своє право на підтримання обвинувачення в суді), прирівнюється до його відмови від обвинувачення та має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

У разі неприбуття до суду потерпілого, належним чином повідомленого про судовий розгляд (за наявності підтвердження отримання ним судового виклику), за відсутності поважних причин такої неявки та клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з його неприбуттям, суд, заслухавши думку інших учасників судового провадження, відповідно до ч. 1 ст. 325 КПК вправі ухвалити рішення про проведення судового розгляду без потерпілого, але за винятком випадків, передбачених КПК України, зокрема і якщо кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення.

В цьому випадках суд повинен прийняти рішення про відкладення судового розгляду та за відсутності поважних причин неприбуття такого потерпілого відповідно до ст. 139 КПК України вправі накласти на потерпілого грошове стягнення. Повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, належним чином повідомленого про судовий розгляд (наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення та висловлення потерпілим згоди на підтримання обвинувачення в суді (у такому випадку кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного) прирівнюється згідно з ч. 6 ст. 340 КПК України до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Як встановлено судом першої інстанції, та не спростовано потерпілою ОСОБА_9 , остання будучи повідомленою про розгляд справи телефонограмами не з`являлася в судові засідання на: 10.09.2019 (подала заяву про розгляд справи за участю її представника, у зв`язку к клопотанням представника розгляд відкладено); 10.10.2019 (повідомлена повісткою), 05.11.2019, 13.11.2019 та 28.11.2019 (клопотання представника потерпілого про відкладення). Розгляд справи відкладався у зв`язку з неможливістю явки представника потерпілого в судове засідання. До клопотань представника потерпілої про відкладення додавалися копії документів про звернення потерпілої до лікарів, що свідчить про спілкування потерпілої з представником.

Також судом першої інстанції було встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 , будучи повідомленою належним чином про дати розгляду справи телефонограмою, а також її представник, не з`явилися в судові засідання, призначені на: 21.04.2020, 30.04.2020, 11.06.2020, 24.06.2020, 08.07.2020, 28.07.2020, 01.09.2020, 16.09.2020, 06.10.2020, 29.10.2020, 24.11.2020, 23.12.2020, 27.01.2021, 15.02.2021. На вказані дати представником потерпілої подавалися заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю явки до суду з метою убезпечення захворювання учасників судового провадження на COVID 19. В той же час доказів поважності причин неявки в судові засідання не надано.

В подальшому потерпіла перестала відповідати на телефонні дзвінки секретаря, повідомлення потерпілої про розгляд справи здійснювалося за допомогою СМС-повідомлень. Судом першої інстанції направлялися повістки за місцем проживання ОСОБА_9 , однак вона їх не отримувала, секретар робила спроби викликати потерпілу шляхом здійснення телефонного дзвінка, однак потерпіла не відповідала, що підтверджується довідками секретаря. Ні потерпіла ні її представник в судові засідання знову не з`являлися, зокрема не з`явилися в судові засідання, призначені на: 13.04.2021 (клопотання представника потерпілої про відкладення справи у зв`язку з введенням карантину); 05.05.2021, 27.05.2021, 05.07.2021, 02.08.2021, 05.10.2021, 25.10.2021, 29.12.2021, 24.05.2022, 09.06.2022, 04.07.2022, 21.07.2022, 05.09.2022, 17.10.2022, 15.11.2022 та 19.12.2022. Також потерпіла та її представник припинили подавати до суду будь-які заяви чи клопотання.

А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що фактично з 2019 року ні потерпіла ні її представник жодного разу в судові засідання не з`являлися.

Водночас, слід зауважити, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч. 6 ст. 340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті (набуття потерпілим статусу обвинувача), прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідком закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції про встановлення факту того, що потерпіла протягом тривалого часу, а саме з вересня 2019 року була обізнана про те, що судом розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , у якому вона визнана потерпілою та висловила позицію про підтримання обвинувачення після відмови прокурора від обвинувачення, неодноразово судом викликалася в судові засідання для підтримання обвинувачення, оскільки обвинувачений своєї вини не визнає, однак потерпіла знехтувала своїми процесуальними обов`язками та будучи належним чином повідомленою про місце і час розгляду справи, жодного разу в судове засідання не зявилася, не цікавиться процесом розгляду справи судом, не вживає будь-яких заходів щодо активної участі в судових засіданнях.

За наведених обставин, враховуючи численні неявки в судове засідання потерпілої на протязі тривалого часу, яка була повідомлена про час розгляду справи належним чином, на переконання колегії суддів в суду першої інстанції існували всі підстави для прирівнення таких неявок до відмови потерпілої від обвинувачення, а тому клопотання захисника ОСОБА_7 судом першої інстанції задоволено цілком обгрунтовано.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 зазначала, що до суду першої інстанції вона викликалась не належно, в матеріалах справи відсутні підтвердження про отримання нею судових повісток, а на виклик до суду шляхом SMS повідомлення вона заяви не подавала, до чого колегія суддів відноситься критично, оскільки як встановлено судум і про що йшлося вище, суд першої інстанції з метою належного повідомлення потерпілої про дату, час і місце судових засідань вживав всіх необхідних заходів, в тому числі і захисник обвинуваченого ОСОБА_7 з власної ініціативи намагався повідомити потерпілу про судові засідання з метою її яки до суду.

Однак, потерпіла ОСОБА_10 до суду так і не з`явилась, чим на переконання колегії суддів, продемонструвала умисний характер щодо зловживання своїми правами і обов`язками.

Відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Перевіркою апеляційним судом матеріалів даного кримінального провадження істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, не встановлено, ухвала Зарічного районного суду м. Суми від 19.12.2022 узгоджується з положеннями ст. 370 КПК Україгнни, а тому її слід залишити без зміни, а апелянту слід відмовити в задоволенні його вимог за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19.12.2022, якою закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, залишити без зміни а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4