ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001357 за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сонячне, Волноваського р-ну, Донецької обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, інвалід 2-ої групи, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1 та п. 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано зач. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

За встановлених судом першої інстанції обставин ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем за контрактом в посаді солдата резерву військової частини НОМЕР_1 , 13 жовтня 2023 року близько 13.20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (2,71 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінковати дорожно обстановку і координувати свої дії, керуючи транспортним засобом «АЗЛК 2141201» реєстраційний помер НОМЕР_2 , здійснював рух по сухому покриттю проїзної частини автодороги по АДРЕСА_2 , в світлий час доби, де поблизу буд. № 79-Б, водій ОСОБА_7 , проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків та не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, на заокругленні проїзної частини ліворуч за напрямком його руху, відволікся від керування та змінив напрямок руху праворуч, виїхавши в праве узбіччя, де допустив зіткнення з деревом.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_9 спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що зумовило тривалий розлад їх здоров`я, строком більш, як 21 день.

Своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (a), 10.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9.: «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 10.1.: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

З огляду на вказане, порушення старшим солдатом ОСОБА_7 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, знаходились у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 62 КК України, замінити позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на 1 рік.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор, не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеність його вини, вважає що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, прокурор вказує, що суд, при призначенні обвинуваченому покарання та звільненні від його відбування із застосуванням положень ст. 75 КК України, не надав належної оцінки, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, після внесення Законом України №1231-ІХ від 16.02.2021 змін до положень ст. 75 КК України, згідно з якими законодавцем було обмежено можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а відтак застосував закон, який не підлягає застосуванню. Водночас, прокурор вказує, що враховуючи особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, щире каяття у вчинення кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю злочину, ОСОБА_7 слід призначити мінімальне покарання передбачене санкцією статті, а саме позбавлення волі строком на 1 рік, яке, враховуючи, що обвинувачений є військовослужбовцем, у відповідності до положень ст. 62 КК України, замінити на тримання в дисциплінарному батальйоні строком на 1 рік,з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою захисник в інтересах обвинуваченого подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вказував на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, яку просив залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий в частині призначення покарання, через застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, визнавались обвинуваченим в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судовий розгляд проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ч. 2 ст. 394 та ст. 404 КПК України апеляційний суд не переглядає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказана норма є імперативною та подвійному тлумаченню не підлягає, тому з зазначеного вбачається, що законом чітко передбачені обмеження щодо неможливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху у стані наркотичного сп`яніння.

Ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 та звільняючи обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки встановленим обставинам, згідно з яких останній вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння (2,71%) і всупереч забороні, встановленій в ст. 75 КК, звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в застосуванні закону, який не підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на те, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції в повній мірі не дотримався вказаних вимог закону, безпідставно застосував при призначенні обвинуваченому покарання положення ст.ст. 75, 76 КК України та звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробування, що не сгрунтується на вимогах закону, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з ухваленням нового вироку в цій частині.

Ухвалюючи новий вирок та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, ставлення особи до скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, є інвалідом другої групи (причина інвалідності пов`язана з проходженням військової служби), на обліку лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому апеляційний суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, строком на 1 рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами сстроком на 3 роки, яке відповідатиме його особі, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Водночас, як встановлено ч. 1 ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Враховуючи обставини справи, а також те, що обвинувачений є військовослужбовцем за контрактом в посаді солдата резерву військової частини НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції вважає за можливе замінити призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Така міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме принципам призначення покарання, про які йшлося вище, - справедливість - як основна засада права, індивідуалізація покарання - призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи, її поведінки до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, мети, намірів, мотивів, у конкретному випадку є достатньою та необхідною для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість апеляційної скарги прокурора й необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк - 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4