ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/276/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді : ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5

прокурора : ОСОБА_6 ,

обвинуваченого : ОСОБА_7 ,

адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференція кримінальне провадження , внесене до ЄРДР за № 0000593 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо :

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Томської обл. рф, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000593 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2024 року, ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13 травня 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вказану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу , якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Стверджує, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Зазначає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є безпідставним та не підтверджене належними і допустимим доказами, про що вказано ним у вступній промові у підготовчому судовому засіданні суду і пояснення щодо безпідставності обвинувачення неодноразово надавалися колегії суддів апеляційного суду.

Вказує на помилковість висновку суду про продовження існування ризику переховування ОСОБА_7 від суду та впливу на свідків. Письмові докази судом не досліджувалися , тому незрозуміло чим підтверджуються обставини, на які послався суд , обґрунтовуючи такі висновки.

Не погоджується апелянт і з викладеними судом мотивами щодо врахування стану здоров`я обвинуваченого. Вказує, що відповідно до довідки станом на день поміщення обвинуваченого до Київського слідчого ізолятора , жодних порушень стану його здоров`я медичною частиною не фіксувалося.

Судом не враховано, що менш як за рік перебування під вартою обвинувачений ОСОБА_7 набув перелічені в апеляційній скарзі захворювання, яких не фіксувалося на час арешту.

Посилання суду на недоведеність причинно- наслідкового зв`язку між утриманням під вартою і стрімким погіршенням стану здоров`я вважає нелогічним.

Посилаючись на практику ЄСПЛ зазначає, що має місце порушення прав людини в тому числі на належну медичну допомогу, а погіршення стану здоров`я обвинуваченого стало наслідком утримання його під вартою.

На спростування висновку суду про продовження існування ризику впливу на свідків, посилається на те, що більшість свідків вже допитано, залишилося допитати лише 5 свідків, тому вказаний ризик пропорційно зменшився.

Жоден із допитаних судом свідків не повідомив про спроби обвинуваченого вплинути на нього , а тому не має підстав вважати , що такі спроби будуть в подальшому. Не відома перспектива участі в судових засіданнях трьох свідків , які жодного разу не з`явилися.

Сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не виключає можливість визначення розміру застави , а може впливати на її розмір.

Суд не надав оцінки аргументу сторони захисту про те, що сторона обвинувачення визнає активне сприяння розкриттю злочину обставиною, що пом`якшує покарання, що прямо суперечить ризику можливого перешкоджання кримінальному провадженню.

Судом було допущено неповноту судового розгляду, а викладені в ухвалі висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилається на рішення Конституційного Суду від 25.06.2019 року № 7-р/2019, вказує, що суд мав дотримався загальних засад кримінального провадження та прав людини при застосуванні положень ст. 176-178 КПК.

Позиції учасників .

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 0000593 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Під час судового засідання 15.03.2024 року судом відповідно до приписів ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без визначення розміру застави прокурор обґрунтував тим, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 10 до 12 років та продовженням існування ризиків, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачені п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК та неможливістю запобігти цим ризикам і разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування( продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про продовження одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання піж вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги захисника такі висновки суду не спростовують.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013р. у справі «Волосюк проти України»).

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом із тим, як видно судом було враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості , а і сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України , попередню процесуальну поведінку ОСОБА_7 , соціальні зв`язки обвинуваченого та їх здатність мати стримуючу дію та обставини , якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків.

Висновок суду про продовження існування ризику впливу переховуватися від суду є мотивованим.

Зважаючи на те, що судовий розгляд триває, дослідження доказів ще не завершено , висновок суду про продовження існування ризику впливу на свідків є обґрунтованим.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Відтак, з огляду на ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні ще не завершений, суд дійшов мотивованого висновку , що продовжують існувати ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

Доводи апеляційної скарги захисника про нівелювання цього ризику зважаючи на те, що залишилися недопитаними лише 5 свідків слід визнати необґрунтованими .

Ризик впливу на свідків продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Кількість недопитаних свідків не вказує на те, що ризик впливу на свідків наразі перестав існувати.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність продовження існування зазначених в ухвалі суду ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину та суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України , існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відомості, що характеризують обвинуваченого, його соціальні зв`язки, стан його здоров`я були фактично враховані судом при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Відомостей чи доказів того, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Посилання апелянта на погіршення стану здоров`я обвинуваченого не можуть слугувати достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Обґрунтованих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його перебування в умовах установи попереднього ув`язнення та ненадання йому належної та необхідної медичної допомоги матеріали провадження не містять.

Підлягає врахуванню і те, що обвинувачений має можливість отримати медичну допомогу у слідчому ізоляторі чи в іншій медичній установі відповідно до вимог чинного законодавства.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що зібрані органом досудового розслідування не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає передчасними, оскільки питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінку доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, що вказує апелянт, вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК.

Апеляційний суд, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 12 років, його суспільну небезпечність, враховуючи обставини, передбачені ст. 177, 178, 183 КПК України , сукупність відомостей про особу обвинуваченого, приписи ч. 6 ст. 176 КПК , ч.4 ст.183 КК суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати зазначені в ухвалі ризики, і що саме запобіжний захід у виді тримання здатен запобігти існуючим ризикам на цій стадії судового провадження.

Оскільки заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, клопотання прокурора задоволено судом обґрунтовано та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1,258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Виходячи із суті, обсягу пред`явленого обвинувачення та вимог ч. 3, 4 ст. 183 КПК України, згідно з якими питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування, твердження апеляційної скарги про те, що суд зобов`язаний був визначити розмір застави є невмотивованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою підлягає перевірці через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4