Справа № 308/6258/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000449 від 11.12.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України,-

встановив:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2024 року було задоволено частково клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 11.12.2023 року до ЄРДР № 0000449, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та накладено арешт

на речі із забороною користування, розпорядження та відчуження майна, яке вилучено 10.03.2024 в ході проведення обшуку марки «Фольксваген Пасат», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який під час обшуку знаходився поблизу КПП №1 «РАО» в с. Гать, Берегівського району (РАО 612 А1556), власником якого є ОСОБА_4 , а саме на:

-грошові кошти номіналом 100 Доларів США в кількості 55 купюр, загальною сумою 5500 доларів США;

-мобільний телефон марки «Iphone 12», білого кольору із сім-карткою НОМЕР_2 , IMEI - НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 ;

-мобільний телефон марки «Iphone 13 pro», синього кольору із сім-карткою НОМЕР_5 , IMEI - НОМЕР_6 , IMEI2 НОМЕР_7 .

Накласти арешт із забороною відчуження на автомобіль марки «Фольксваген Пасат», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Встановлені слідчим фактичні обставини події не містять підстав та розумних підозр вважати, що вилучений транспортний засіб та майно є доказами такого кримінального правопорушення. Слідчим не доведено, що автомобіль та вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Не доведено і те, що вказаний автомобіль марки «Фольксваген Пасат», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 може підлягати спеціальній конфіскації, конфіскації, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо особи, а також бути звернутим у відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження які надані суду в обґрунтування клопотання, не вбачається, що автомобіль марки «Фольксваген Пасат», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 є знаряддями злочину, які зберегли на собі його сліди.

Водночас немає і підстав вважати, що арешт транспортного засобу, зазначеного у клопотанні, був би розумним і співмірним завданням даного кримінального провадження обмеженням права власності.

Доводи слідчого про те, що вказаний автомобіль та вилучене майно є доказом злочину, оскільки був використаний як засіб вчинення кримінального правопорушення, зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні та необхідні для проведення комплексу слідчих дій і низки судових експертиз, а також з метою тимчасового позбавлення права та можливості відчужити, розпоряджатися будь - яким чином даним транспортним засобом та майном, з метою належного документування вказаного кримінального правопорушення та прийняття в подальшому кінцевого процесуального рішення не ґрунтується на приписах кримінального процесуального закону, якими врегульовано підстави і порядок застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Вході здійсненні досудового розслідування слідчим проведено всі необхідні слідчі дії щодо автомобіля марки «Фольксваген Пасат», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 .

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд у його відсутності.

Прокурор у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд у його відсутності, проти задоволення клопотання не заперечує.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення осіб, що з`явилися, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями , 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2024 року у справі № 308/4678/24 в межах кримінального провадження №0000449, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері Західного регіону ОСОБА_5 про арешт майна задоволено частково.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, клопотання представника власника майна про скасування арешту на майно підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст174, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2024 року на вилучене майно: автомобіль марки «Фольксваген Пасат», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1