Справа № 348/1385/22
Провадження № 11-кп/4808/209/24
Категорія ст. 128 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000090 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2024 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 близько 22 години 3 квітня 2022 року, перебуваючи на подвір`ї приватного домоволодіння поруч із будинком своєї сестри ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив з останньою конфлікт, в ході якого використав заряджену мисливську рушницю «Hatsan Escort Н 112» № НОМЕР_2 , після чого, ОСОБА_7 , знаючи небезпечні властивості зброї та передбачаючи можливість заподіяння нею шкоди здоров`ю інших людей, але легковажно розраховуючи на її відвернення, здійснив шість пострілів, в результаті яких з необережності, внаслідок рикошету від відмостки житлового будинку вказаного приватного домоволодіння, спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді вогнепального дробового поранення правої орбітальної ділянки та очного яблука у вигляді рани нижньої повіки, контузії важкого ступеня очного яблука з розривом та відшаруванням сітківки, що ускладнилось післятравматичним мідріазом, гемофтальмом ока, та яке, згідно висновку експерта № 84 судово-медичної експертизи, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як таке, що викликало стійку втрату працездатності менш ніж на одну третину.

Представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 за ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Задовольнити цивільний позов повністю та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 21 460, 72 грн та завдану їй моральну (немайнову) шкоду в розмірі 500 000 грн, а також витрати понесені нею на правову допомогу в розмірі 40 000 грн.

Вказує, що в оскаржуваному вироку, суд зазначає, що обвинувачений визнав вину, але це не відповідає дійсності. Пояснює, що обвинувачений у судовому засіданні вину не визнав, повідомив версію події, яка кардинально відрізняється від викладеної у обвинувальному акті. Фактично, обвинувачений повідомив, що нібито була боротьба з третьою особою (свідком), внаслідок чого незрозуміло як він здійснив приблизно три постріли. Тобто, виходячи з показань обвинуваченого, останній по суті своїм діям намагався задати ознак необхідної самооборони, сказав, що не мав наміру стріляти, заперечив очевидне - кількість пострілів, незважаючи на те, що знайдені всі шість гільз були відстріляні саме із зброї обвинуваченого, що підтверджено відповідним висновком судово-балістичної експертизи. При цьому обвинувачений визнав, що для здійснення пострілу із напівавтоматичної зброї, потрібно кожного разу натискати на спусковий гачок.

Потерпіла, внаслідок протиправних дій обвинуваченого, тривалий час лікувалась у стаціонарному відділенні КНП ОКЛ Івано-Франківської ОДА, перенесла ряд надзвичайно болючих операцій і продовжує лікування. Обвинувачений підтвердив, що протягом року жодного разу не намагався примиритись, не телефонував та не звертався до потерпілої після вчинення злочину, не пропонував їй допомогу. Завдана потерпілій матеріальна та моральна шкода не відшкодована. На думку представника потерпілої, у ході судового розгляду встановлені обставини, що обтяжують покарання:

- вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку (п. 6 ст. 67 КК);

- вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах (п. 6-1 ст. 67 КК) ;

- вчинення злочину загальнонебезпечним способом (п. 12. ст. 67 КК);

- вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп?яніння (п. 13. ст. 67 КК).

Зазначає, що вчинення злочину загальнонебезпечним способом (п. 12 ч. 1 ст. 67 КК) визнається обтяжуючою обставиною, оскільки використовуваний винним спосіб вчинення злочину створює реальну небезпеку (погрозу) заподіяння шкоди (чи фактично заподіює шкоду) не тільки безпосередньо обраному ним об?єкту посягання, а й іншим правоохоронованим інтересам. Стверджує, що суд вірно визначив, що каяття обвинуваченого ОСОБА_7 не можна сприймати як щире.

Щодо розміру моральної шкоди зазначає, що потерпіла ОСОБА_10 тривалий час лікувалась у стаціонарному відділенні КНП ОКЛ Івано-Франківської ОДА, перенесла ряд операцій і продовжує лікування. Також, внаслідок вищезазначених протиправних дій ОСОБА_10 була спричинена моральна шкода. Наявність моральної шкоди обґрунтовується: душевними стражданнями пережитими ним у зв?язку із самим фактом нападу; у приниженні честі та гідності фізичної особи та створенні загрози життю та здоров`ю її близких; душевними стражданнями, пов?язаними з проведенням оперативних втручань під час лікування. Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, пов?язаних з ушкодженням здоров?я під час вчинення злочину, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду ОСОБА_10 оцінює у розмірі 500 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати його винуватим за ст. 128 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт.

Вважає, що вирок в частині призначеного покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що суд у вироку зазначає, що обставин, які пом?якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до статті 66 КК України, судом не встановлено. З чим ОСОБА_7 категорично не погоджується, та вважаю, що суд дійшов помилкового твердження, адже його захисниками, а також ОСОБА_7 особисто, в судовому засіданні неодноразово зазначалось та наголошувалась, що він зізнається в скоєному, щиро розкаюється, а також просить вибачення за заподіяну шкоду у потерпілої ОСОБА_10 . Окрім цього, ОСОБА_7 визнає цивільний позов повністю в частині відшкодування матеріальної шкоди, та частково в части відшкодування моральної шкоди. Звертає увагу, що добровільно намагався відшкодувати шкоду, яку потерпіла тричі не прийняла. Пояснює, що відшкодувати шкоду іншим шляхом, аніж перерахування коштів через «Укрпошту», виявилось неможливим, оскільки потерпіла не бажала жодним чином контактувати зі мною. Також твердження потерпілої про те, що ОСОБА_7 тільки в судовому засіданні почав розкаюватись і вибачатись та відшкодовувати заподіяну шкоду є невірні, так як він намагався поспілкуватись з нею через своїх рідних в тому числі через рідного брата та матір. Тому, заперечує проти твердження суду, «...що поштовий переказ не є єдиною можливістю відшкодувати спричинену шкоду навіть за умови, що потерпіла на контакт не йде», адже таке твердження є суб?єктивним, оскільки суд не навів жодного іншого прикладу, яким чином, за виключенням використаних мною способів, можна було відшкодувати шкоду. Стверджує, що він використав всі можливі способи і засоби, і поштовий переказ був не єдиним способом відшкодування, який він застосовував, а крайнім. Також щодо твердження потерпілої про те, що вона не отримувала грошовий переказ є неправдивим, так як надсилання грошових переказів ОСОБА_7 для ОСОБА_10 , підтверджуються відповідними доказами, які були додані до суду першої інстанції. А той факт, що вона навмисно не бажала їх отримати є очевидним і ще раз підтверджує, що навіть у такий спосіб потерпіла не бажала отримати відшкодування завданої шкоди. Звертає увагу, що як вбачається з оскаржуваного вироку, судом взагалі не надано оцінку письмовим доказам, якими підтверджується надсилання мною поштового переказу на користь ОСОБА_10 . Також, ОСОБА_7 під час досудового розслідування сприяв розкриттю злочину, адже він не переховувався, добровільно видав мисливську рушницю, давав покази та під час слідчого експерименту та огляду місця події все детально пояснював і показував.

Щодо думки суду про часткове визнання вини, то з даним твердженням обвинувачений не погоджується, оскільки він неодноразово говорив суду, що вину визнає повністю, але вказував що було три постріли, а не шість як стверджує обвинувачення. Також ОСОБА_7 зазначалось, що кількість пострілів не впливає на кількість тілесних ушкоджень в потерпілої, так як в потерпілої є одне пошкодження, яке спричинено від одного з пострілів виконаних ним. Наголошує, що він визнає свою вину в тому, що саме від його необережних дій, а саме одного з пострілів було спричинено тілесне ушкодження потерпілій.

Захисник ОСОБА_14 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт. Відмовити потерпілій ОСОБА_10 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 витрат на правову допомогу в сумі 40 000 грн, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_10 та її представником не надано жодного документу на підтвердження понесе7них судових витрат та надання правничої допомоги, а тому такі витрати не підлягають стягнення з обвинуваченого. Вважає, призначене покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі надто суворим та таким, що не відповідає принципам гуманності, справедливості покарання та особі обвинуваченого ОСОБА_7 . Стверджує, що суд не врахував таких обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 : його щире каяття, активне сприяння слідству. Зазначає, що про щире каяття ОСОБА_7 та його сприяння розкриттю злочину свідчать матеріали досудового розслідування, які були досліджені судом, згідно яких обвинувачений добровільно брав участь у всіх слідчих діях, надавав слідчим послідовні та правдиві пояснення. Про щирість каяття також, свідчить його вибачення перед потерпілою та намагання відшкодувати завдані збитки, шляхом надсилання ОСОБА_10 грошових переказів через Укрпошту.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 128 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки, в решті вирок залишити без змін, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином повідомлена, заяв про розгляд апеляційних скарг за її участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за її відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_13 , просили вирок суду першої інстанції змінити, призначити покарання у виді громадських робіт, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої;

- прокурор зазначив, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та сторони захисту, просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_15 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та сторони захисту, вважає її необґрунтованими, підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила задовольнити цивільний позов повністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи прокурора, обвинуваченого, сторони захисту та представника потерпілої не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону, та при визначенні ОСОБА_7 покарання було належним чином враховано обставини, зазначені апелянтами.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку в психіатричному та наркологічному кабінеті, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, поводить себе добре, спокійний, врівноважений, громадський порядок не порушує, одружений.

З урахуванням позиції обвинуваченого суд першої інстанції не встановив обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 . Такий висновок є обґрунтованим.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, щодо особи з якою винний перебуває у близьких відносинах, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично вину визнав частково, не висловлював жалю з приводу вчиненого, з потерпілою не спілкувався, вибачився перед нею тільки в судовому засіданні 29.01.2024 в судових дебатах та в останньому слові, потерпілу в лікарні не відвідував, у покритті витрат на лікування участі не приймав і тільки вже під час розгляду справи після заявлення потерпілою цивільного позову намагався відшкодувати потерпілій спричинену шкоду шляхом перерахування грошей поштовим переказом на її ім`я, які вона не отримувала, при цьому суд зауважує, що поштовий переказ не є єдиною можливістю відшкодувати спричинену шкоду навіть за умови, що потерпіла на контакт не йде.

Також суд врахував позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка просила про сувору міру покарання обвинуваченому.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та вважав за доцільне призначити йому покарання в межах санкції ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається обвинувачений, сторона захисту, прокурор та представник потерпілої в апеляційній інстанції.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вирішення цивільного позову потерпілої.

Так, згідно ст. 11 ЦК України, підставою цивільної відповідальності є, зокрема, завдання матеріальної та моральної шкоди особі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд правильно задовольнив позовні вимоги потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі, (оскільки враховуючи обставини кримінального провадження, характер та обсяг завданої матеріальної шкоди), а саме в розмірі коштів, витрачених ОСОБА_10 на вимушене лікування та необхідний сторонній догляд в розмірі 21460 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят) грн 72 коп., що підтверджується матеріалами справи, а саме: копією виписки стаціонарного хворого № 6752/2022 відділення мікрохірургії ока; копією виписки стаціонарного хворого № 5348/2022 відділення мікрохірургії ока; копією квитанцій з аптечних пунктів, товарним чеком та випискою з Приватбанку щодо оплати ОСОБА_10 за ліки та розхідні матеріали (а.с. 43-47 т. 1).

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При розгляді питання про розмір відшкодування обвинуваченим моральної шкоди на користь потерпілої, судом першої інстанції були враховані як стан здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , так і глибину понесених нею психологічних та фізичних страждань.

Відповідно ст.ст. 56, 62 Конституції України, зокрема фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що саме діями обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяна матеріальна та моральна шкода потерпілій ОСОБА_10 , яка відшкодована у зазначених у вироку розмірах на користь потерпілої з обвинуваченого ОСОБА_7 , суми відшкодування є правильними як з врахуванням конкретних обставин справи, так з урахуванням правової кваліфікації, так і з врахуванням даних про особу обвинуваченого.

Виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням зазначеного вище, та ступеню і характеру моральних страждань потерпілої, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Щодо витрат потерпілої на правову допомогу колегія суддів вважає, що така сума підтверджується відповідними документами та узгоджується з обсягом наданої правової допомоги, та є пропорційною і справедливою.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг обвинуваченого, сторони захисту, прокурора та представника потерпілої не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ст. 128 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5