Справа № 944/1309/24
Провадження №1-кп/944/869/24
09.05.2024 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
У провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває вказане кримінальне провадження.
22 березня 2024 року захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про направлення подання до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про звернення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду з поданням про визначення підсудності.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 вимоги клопотання підтримав, з підстав викладених у ньому, просив клопотання задовольнити.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 підтримав. Вказав, що направлення подання до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про звернення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду з поданням про визначення підсудності відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника.
В судовому засіданні прокурор проти задоволення клопотання заперечив. Вказав, що в обвинувальному акті відсутнє зазначення про місце, де ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, а саме підписав акти приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість будівельних робіт та витрат (форма № КБ-3). В обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_4 видав, а не підписав документи. Кошти перераховувалися рахунок ТзОВ «Фірма «Гольфстрім». Кошти посадові особи ТзОВ «Фірма «Гольфстрім» розпоряджалися дистанційно. Ухвала Верховного Суду, на яку посилається захисник не є рішенням, що підлягає обов`язковому застосуванню, зокрема, під час розгляду даної справи, а стосується конкретного випадку. Події кримінального провадження відбулися безпосередньо на території Яворівського району Львівської області. Також потерпілий та свідки перебувають на території цього району. Законом не передбачено, що місцем вчинення кримінального правопорушення є місцезнаходження юридичної особи чи місце відкриття її банківських рахунків.
В судовому засіданні представник потерпілого Відділу освіти Новояворівської міської ради Львівської області ОСОБА_8 підтримала позицію прокурора. Зазначила, що місце вчинення кримінального правопорушення встановлюється під час судового розгляду. В матеріалах кримінального провадження відсутнє посилання на місце вчинення кримінального правопорушення. Просила у задоволенні клопотання відмовити.
Заслухавши думку обвинувачених, захисників, прокурора, представника потерпілого, дослідивши подане клопотання, обвинувальний акт, додані до нього матеріали та інші матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України суд у підготовчому судовому засіданні у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження має направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 - директор ТзОВ «Фірма «Гольфстрім», місцем знаходження: АДРЕСА_2 , обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вчиненому у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 Кримінальним кодексом України та у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.
Санкція ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Санкція ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України передбачає відповідальність у вигляді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 Кримінального кодексу України злочин передбачений ч. 1 ст. 366 КК України є нетяжким злочином. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України злочин передбачений ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.
Таким чином, ч. 4 ст. 191 Кримінального кодексу України є більш тяжким правопорушенням, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 .
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191 Кримінального кодексу України, може бути вчинений у формі привласнення чужого майна. Привласнення полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром у подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. У результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище.
Закінченим злочин у цій формі визнається з моменту незаконного безоплатного заволодіння майном або незаконної передачі його третім особам.
Наведені обставини, на думку суду, є достатньою підставою для вирішення питання про визначення підсудності в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 32 Кримінального процесуального кодекс України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Частиною 3 ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Отже, даними нормами Кримінального процесуального кодексу України врегульовано, що суб`єктами звернення до суду касаційної інстанції з клопотанням (поданням) про визначення підсудності є суд апеляційної інстанції, сторони кримінального провадження чи потерпілий, а в суду першої інстанції, який розглядає справу, такі повноваження відсутні.
Водночас, враховуючи, що сторона захисту звернулась з даним клопотанням саме до суду першої інстанції, в такому випадку для вирішення питання про визначення підсудності кримінального провадження суд вважає за необхідне клопотання задовольнити, а саме обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що розглядається, слід направити до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про звернення до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з поданням про визначення підсудності.
Керуючись ст. ст. 32, 34, 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1