Справа № 669/211/24
Провадження № 1-кп/669/28/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

та обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Білогір`я Хмельницької області кримінальне провадження № 0000087 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Велика Боровиця Білогірського району Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, на утриманні якого перебуває одна неповнолітня дитина, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст.254 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст.254 КК України, а саме в безгосподарському використанні земель, що спричинило виведення земель із сільськогосподарського обороту, за наступних обставин.

Так, на території Білогірської територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області, по вул.Польський в с.Велика Боровиця, розташована земельна ділянка площею 1,0000га., кадастровий номер :01:001:0252, яка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» та належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними інформаційної довідки№356432227 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що зареєстровано 18.03.2021 року.

Набувши право власності на вказану земельну ділянку, ОСОБА_5 , будучи неповнолітнім, не вирішував вид та порядок використання земельної ділянки, а нею фактично розпоряджався та використовував на власний розсуд його батько, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який і вирішив спорудити в її межах штучну водойму у вигляді ставка, не змінюючи при цьому її цільове призначення.

В період з 20.03.2021 року по 25.03.2021 року, більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не вдалося, ОСОБА_4 , в порушення вимог чинного законодавства, а саме:

- ч.1 ст.22 Земельного кодексу, відповідно до якої землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей;

- п.п. «а», «ґ» ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, відповідно до яких власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати їх використання за цільовим призначенням, підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;

- ч.ч.1,2,3 ст.168 Земельного кодексу України, згідно якої ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду контролю) в агропромисловому комплексі. При здійсненні діяльності, пов`язаних з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей;

за допомогою найманої спеціальної техніки та шляхом прикладання власних фізичних зусиль, здійснив порушення структури грунту шляхом перенесення поверхневого (ґрунтового) шару землі із частини зазначеної земельної ділянки, чим створив штучну водойму (ставок), загальною площею 0,4095га., яку по даний час використовує для власних потреб.

Внаслідок сворення ОСОБА_4 водного об`єкта (ставка) на земельній ділянці призначеній для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:0252, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , без попередньої зміни її цільового призначення, частина цієї земельної ділянки загальною площею 0,4095га., безпідставно виведена із земель сільськогосподарського обороту та всупереч вимогам п. «а» ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, в подальшому використовувалась ним не за її цільовим призначенням, що заподіяло шкоду в розмірі 4498,70грн., а токож шкоду в розмірі 37273,59грн., заподіяну внаслідок псування земель, що відбулося під час провадження діяльності, пов`язаної з порушенням родючого шару ґрунту, яку здійснено з порушенням умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту та за відсутності відповідної документації із землеустрою.

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.254 КК України, як безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель із сільськогосподарського обороту.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор проти клопотання обвинуваченого не заперечував, як і погодився з тим, що проступок, який інкримінується обвинуваченому було вчинено в період з 20.03.2021 року по 25.03.2021 року, при цьому точної дати та часу встановити не вдалося можливим.

Судом, з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснено останньому, що суд, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, може закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, звільнити особу від кримінальної відповідальності. Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою кримінального правопорушення, закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

ОСОБА_4 у судовому засіданні просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 254 КК України, пояснивши, що йому відомо про те, що таке звільнення є нереабілітуючою підставою та про наслідки такого звільнення, просить закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

В силу ч. 1 ст. 285 та ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною четвертою ст. 286 КПК України визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною першою статті 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Отже, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, суд, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, інкрімоноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення мало місце в період з 20.03.2021 року по 25.03.2021 року, та органом дізнання його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 254 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 254 КК України відносено до категорії кримінальних проступків.

Таким чином, станом на 01.04.2024 року минули строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.254 КК України, передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України. При цьому судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Крім того, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням у справі «Грабчук проти України», відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується, а також рішенням у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», в якому зазначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення, термін позовної давності забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Така відмова може призвести до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Отже, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, беручи до уваги думку прокурора, який проти звільнення обвинуваченого від відповідальності на підставі ст. 49 КК України не заперечував, виходячи з фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті, кримінальне правопорушення, яке вчинене ОСОБА_4 мало місце в період з 20.03.2021 року по 25.03.2021 року, на момент розгляду даного клопотання пройшло більше трьох років, судом встановлено, що ОСОБА_4 протягом зазначеного строку до кримінальної відповідальності не притягувався, перебіг давності не переривався та не зупинявся, відтак на час судового розгляду справи сплинув, передбачений п. 2 ч. 1 ст.49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим суд, за наявності згоди обвинуваченого ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття провадження.

Запобіжний захід обвинуваеному не обирався. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні. У зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні вирок не ухвалювався цивільний позов прокурора підлягає залишенню без розгляду. Речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.44,49,254 КК України, ст.ст. 281,284,285,286,288,372,376 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.254 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000087, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов прокурора Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду, роз`яснивши прокурору та позивачу право на звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_6