УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

м. Київ

справа № 127/30543/23

провадження № 51-3104 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року,

встановив:

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпро, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого у АДРЕСА_1 ), раніше неодноразово судимого, востаннє 05 квітня 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області зач. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням положень ст. ст. 71, 72 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 7 років.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним: за епізодом від 10 серпня 2023 року о 04 годині 50 хв. увчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; за епізодом від 10 серпня 2023 року о 04 год. 55 хв. у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; за епізодом від 10 серпня 2023 року о 04 год. 58 хв. у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задоволено.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року змінено в частині призначення покарання ОСОБА_5 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Постановлено вважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 7 років без конфіскації майна.

В решті вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду у зв`язку із невідповідністю призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не враховано особу засудженого, який має молодий вік, задовільно характеризується за місцем проживання, повністю відбув покарання за попереднім вироком. Також судами не взято до уваги всі обставини, які пом`якшують покарання засудженому, зокрема, активне сприяння органу досудового розслідування та суду у встановленні всіх обставин кримінальних правопорушень, добровільне часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди та те, що він вчинив кримінальні правопорушення внаслідок збігу складних життєвих обставин. Крім того, судом не враховано, що жоден із потерпілих не наполягав на суворому покаранні. У свою чергу, апеляційний суд не врахував, що при наявності великої кількості пом`якшуючих покарання обставин та наявність лише однієї обтяжуючої обставини, суд першої інстанції призначив покарання засудженому майже в найбільшому розмірі, передбаченому санкціями інкримінованих йому статей. Тому захисник просить пом`якшити засудженому призначене покарання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність та призначення занадто суворого покарання, є такими, що не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 66 КК України встановлено обставини, які пом`якшують покарання.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, водночас визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

Водночас, кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення так і особу винного: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому, суд повинен встановити наявність не однієї, а кількох таких обставин та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Судами першої та апеляційної інстанцій зазначені вимоги кримінального процесуального закону було дотримано, про що свідчить нижченаведене.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував всі обставини в їх сукупності, а саме, ступінь тяжкості вчинених злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, особу винного, який раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини, за місцем проживання характеризується задовільно, непрацевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставинами, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставиною, яка, згідно ст. 67 КК України, обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

Крім того, як вбачається із копії ухвали апеляційного суду,цей суд, враховуючи позицію захисника, яка просила суд при визначенні ОСОБА_5 покарання застосувати до останнього положення статті 69-1 КК України, дійшов висновку, що у вказаному кримінальному провадженні не встановлено обставину, яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, що у свою чергу унеможливлює призначення покарання з урахуванням вимог ст. 69-1 КК України.

Враховуючи всі зазначені обставини в сукупності, та те, що винний раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, за що відбував реальну міру покарання, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про те, що йому необхідно призначити покарання за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, в наближеному до мінімального та середньому розмірах санкцій вищевказаних статей. Відповідно, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, засудженому призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, доводи касаційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції призначив покарання засудженому майже в найбільшому розмірі, передбаченому санкціями інкримінованих йому статей, спростовуються вищенаведеним.

При цьому, позиція потерпілих щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Інші доводи касаційної скарги захисника не містять вказівки на порушення судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді провадження в частині призначення засудженому покарання норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на неправильність застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, що призвело б до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки судами були враховані всі наявні у кримінальному провадженні обставини.

Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене засудженому покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим, та відповідає приписам ст. 65 КК України.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційнійскарзі захисника, в тому числі і тим, на які вона посилається у касаційній скарзі, та вмотивовано відмовив у їх задоволенні. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3