Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/474/24
Категорія ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

представника потерпілого: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0001685 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2(двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1(один) рік 6(шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди та 10 000 (десять тисяч) витрат на професійну правничу допомогу.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовано.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 24 листопада 2023 року близько 21 години 40 хвилин ОСОБА_6 перебував біля «Фото центру», що за адресою: проїзд Скорульського, 2, м. Житомир, де помітив ОСОБА_8 та підійшовши до останнього почав в грубій формі казати, що він закладчик та займається наркотиками. На вказане ОСОБА_8 пояснив, що закриває ролети на двері до свого приміщення, а до наркотиків ніякого відношення не має та пішов у напрямку супермаркету ТОВ «Фора», що знаходиться за адресою: вул. Лятошинського, 2, м. Житомир. В цей же час, ОСОБА_6 пішов за ОСОБА_8 , який помітивши це забіг у приміщення супермаркету ТОВ «Фора», де підійшов до охоронця магазину та попросив про допомогу.

В це й же день, час та місці у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення хуліганства.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки людини в суспільстві, що супроводжувалося особливою зухвалістю, перебуваючи в громадському місці, де в присутності сторонніх осіб, демонструючи свою зверхність перед іншими та неповагу до існуючих правил і норм поведінки, зайшовши у приміщення супермаркету ТОВ «Фора», що знаходиться за адресою: вул. Лятошинського, 2, м. Житомир, підійшов до ОСОБА_8 та взявши його обома руками за одяг почав штовхати у різні сторони після чого правою ногою наніс один удар по ногам, два удари правою рукою по тілу, після чого обійняв обома руками ззаду, однак ОСОБА_8 вирвався з обіймів та відбіг до відділу з хлібом.

Вже в даному відділі магазину ОСОБА_6 , діючи з хуліганських спонукань, перебуваючи в громадському місці, де в присутності сторонніх осіб, демонструючи свою зверхність перед іншими та неповагу до існуючих правил і норм поведінки, підійшовши до ОСОБА_8 схопив його лівою рукою за ремінець сумки та тримав.

У подальшому ОСОБА_6 потягнув за ремінець сумки на себе та наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в область правої брови після чого наніс наступний удар кулаком правої руки в область правої щоки та носа з правої сторони. Після чого, продовжуючи тримати лівою рукою за ремінець та погрожувати фізичною розправою, наніс ще два удари правою ногою в область живота.

В результаті хуліганських дій, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця та садно на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду шляхом пом`якшення призначеного судом покарання, призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Також просить частково задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, стягнути на корить потерпілого моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., судові витрати стягнути з обвинуваченого пропорційного задоволених позовних вимог.

Вважає вирок в частині призначення покарання занадто суворим та таким, що не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

Зазначає, що ОСОБА_6 має молодий вік, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має проблеми зі здоров`ям, визнав вину повністю, щиро розкаявся, просив вибачення, намагався узгодити з потерпілим відшкодування шкоди.

Стверджує, що суд помилково відкинув пом`якшуючу обставину щире каяття.

Захисник просить врахувати дані про особу обвинуваченого, обставини справи, відсутність тяжких наслідків, невеликій розмір заподіяної шкоди, щире каяття.

Захисник наголошує на тому, що потерпілим не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, потерпілого та його представника на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними і апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 296 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є проступком, відсутність обставин що пом`якшують та обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не працює, відсутність тяжких наслідків.

Наявність у обвинуваченого проблем зі здоров`ям не є переконливим доводом для можливості призначення більш м`якого покарання, оскільки наявність у ОСОБА_6 захворювань не стримали його від протиправної, неконтрольованої поведінки з використанням сили, а тому ці обставини не зможуть гарантувати, що він не продовжить вчиняти нові кримінальні правопорушення.

При цьому, як видно з вироку, обставини, про які вказано у апеляційній скарзі захисника, були враховані судом під час призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України та відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено, у зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстав не вбачається.

З врахуванням цих обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його м`якості.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставину, яка відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття слід зазначити наступне.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховний Суд справі № 199/6365/19 щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений під час судового розгляду хоча і визнав свою вину та попросив вибачення у потерпілого, але жодним чином не намагався відшкодувати потерпілому шкоди, завданої його неправомірними хуліганськими діями, вказував про неправомірну поведінку потерпілого, що об`єктивно не підтверджувалося. Така поведінка обвинуваченого, не свідчить про його щире каяття, а направлена на пом`якшення своєї відповідальності, а тому судом при призначенні покарання вказану обставину не враховано.

Разом з тим, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в частині стягнення судом розміру відшкодування моральної шкоди з таких підстав.

За змістом ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_8 , в порядку ст. 128 КПК України, було заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Судом встановлено, що в результаті хуліганських дій, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця та садно на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Мотивуючи своє рішення суд зазначив, що потерпілий пережив психологічні страждання, негативні емоції, фізичний та душевний біль, а також змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі врахував вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Крім того, апеляційний суд враховує постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14-ц, в якій зазначено, що Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями обвинуваченого кошти в сумі 30 000 грн.

Саме такий розмір моральної шкоди, на думку колегії суддів, з урахуванням обставин вчинення хуліганських дій, тяжкості тілесних ушкоджень, а також душевних страждань потерпілого, відповідає вимогам розумності та справедливості у даному конкретному випадку.

Щодо вимоги стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в суді апеляційної інстанції то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

За правилами визначеними в ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст.125 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що при визначенні суми витрат на правову допомогу слід, в першу чергу, виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (провадження) та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Проаналізувавши наданий представником потерпілого опис наданих послуг в суді апеляційної інстанції, а зокрема підготовка до апеляційного розгляду та участь у одному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, складність судового розгляду кримінального провадження (оскаржується міра покарання та розмір моральної шкоди), відповідний об`єм виконаної роботи (відсутні письмові заперечення на апеляційну скаргу) виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності, апеляційний суд вважає, що грошове відшкодування витрат на правову допомогу потерпілому в суді апеляційної інстанції підлягає частковому відшкодуванню з обвинуваченого у розмірі 5 000 грн.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат на правову допомогу, в суді першої інстанції про що просить апелянт, оскільки такі витрати підтверджуються детальним розрахунком робіт, складність судового розгляду кримінального провадження, відповідним об`ємом виконаної роботи виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності та витраченим часом адвокатом.

Представник потерпілого підготував цивільний позов та приймав участь у шести судових засіданнях, а тому визначений потерпілим та її адвокатом розмір понесених витрат в розмірі 10 000 грн. не можна вважати завищеним.

На підставі викладеного, вирок суду в частині розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405 407 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 15 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 30 000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: