Справа № 206/1012/24
Провадження № 1-кп/206/137/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2024 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро кримінальне провадження № 0000106, відомості про яке внесено до ЄРДР 18.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Полянецьке Савранського району, Одеської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

законного представника - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

У ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був неповнолітнім, обізнаним про незаконність дій збройних формувань та політичного керівництва самопроголошеної «ЛНР», в червні 2014 року (більш точну дату та час встановити не виявилось можливим), виник злочинний умисел, направлений на участь у діяльності в одному з підрозділів НЗФ «ЛНР», а саме батальйоні «Зоря».

При цьому, будучи неповнолітнім ОСОБА_3 усвідомлював, що вказані формування «ЛНР» діють на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції.

Реалізуючи вказаний умисел з червня 2014 року (більш точну дату та час встановити не виявилось можливим), ОСОБА_3 будучи неповнолітнім, добровільно увійшов до складу підрозділу НЗФ «ЛНР» - батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що дислокувався в АДРЕСА_2 .

З цією метою, будучи неповнолітнім ОСОБА_3 , з червня 2014 року (більш точний час та дату під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим), перебуваючи на тимчасово окупованій території в м. Луганськ та інших населених пунктах, здійснював свої умисні протиправні дії у складі не передбаченого законом збройного формування батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а саме виконував різного роду вказівки та завдання керівництва, зокрема, маючи при собі автоматичну вогнепальну зброю автомат «АК-74У», перебуваючи в формі зразка РФ, здійснював несення служби у вказаному підрозділі, чергував на блокпосту, що розташовувався поблизу с. Хрящевате Довжанського району Луганської області.

Під час несення служби, будучи неповнолітнім ОСОБА_3 , маючи при собі вогнепальну зброю, перевіряв у осіб, які рухались через блокпост, документи, що посвідчують особу, здійснював особистий догляд громадян, огляд речей, які при них знаходились, транспортних засобів та речей, які ними перевозились.

У складі вказаного НЗФ «ЛНР» ОСОБА_3 проходив т. зв. « службу» до липня 2015 року, після чого добровільно залишив лави вказаного підрозділу.

Таким чином, з червня 2014 року до липня 2015 року будучи неповнолітнім ОСОБА_3 , перебуваючи в м. Луганськ та інших населених пунктах тимчасово окупованої території Луганської області, як учасник НЗФ «ЛНР» реалізовував функції, що забезпечували стійкість псевдодержавного утворення «ЛНР», створював безпечні умови для функціонування підрозділу НЗФ «ЛНР» батальйону «Зоря», маючи за мету участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

26 лютого 2024 року між прокурором Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 260 КК України, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 , а саме: за ч. 2 ст. 260 КК України призначити покарання у вигляді чотирьох року позбавлення волі. Звільнити від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 104 КК України та визначенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК України, просив затвердити дану угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_3 також просив затвердити дану угоду з прокурором і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно угоди зобов`язання.

Законний представник ОСОБА_6 також просила затвердити угоду.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 обвинувачується, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК, а також наслідки укладення, затвердженої даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Дана угода, на думку суду, відповідає вимогам ст. 472 КПК України та може бути затверджена і по ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинив умисні дії, які виразилися у участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 260 КК України, за якими слід призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 395, 468, 472, 473, 475, 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 26 лютого 2024 року, укладену між прокурором Луганської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винним в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, за якими призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 : періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: DVD-диски на аркушах 39, 43-залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1