Житомирський апеляційний суд
Справа №273/154/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/415/24
Категорія ч.1 ст.164 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року. Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №273/154/23 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.01.2024 відносно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, згідно судового наказу Баранівського районного суду Житомирської області від 19.01.2021 року № 2-н/273/6/21 ОСОБА_7 зобов`язано сплачувати грошові кошти (аліменти) на користь ОСОБА_8 , на утримання дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на колену дитину щомісячно, починаючи з 15.01.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Однак, всупереч судового наказу Баранівського районного суду Житомирської області від 19.01.2021 року № 2-н/ 273/6/21, ОСОБА_7 в період з 01.08.2021 року по 01.01.2023 року включно, злісно ухиляється від сплати, встановлених судовим наказом, коштів на утримання дітей (аліментів).

Таким чином ОСОБА_12 , будучи працездатною особою, маючи дохід від тимчасових заробітків, тобто маючи можливість виконати судове рішення про стягнення аліментів, знаючи про свій обов`язок сплачувати на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_10 та сина ОСОБА_11 аліменти, заходів спрямованих на погашення заборгованості не прийняв, добровільну матеріальну допомогу не надавав, на попередження державних виконавців про кримінальну відповідальність за непогашення заборгованості не реагував, тим самим злісно ухилявся від сплати аліментів, встановлених судовим наказом Баранівського районного суду Житомирської області, у зв`язку з чим у період з 01.08.2021 року по 01.01.2023 року виникла заборгованість у сумі 99463 грн., що перевищує суму сукупну нарахованих платежів за 3 місяці.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням виправдати його за недоведеністю його вини у інкримінованих діях. При цьому, зазначає, що органом обвинувачення не надано відповідних доказів його винності. Наголошує, що він є непрацездатним має пошкодження руки, та не має доходу від тимчасових заробітків, при цьому, він не працював, а тому і не мав змоги сплатити аліменти. Зазначає, що робив все можливе для погашення заборгованості, зокрема, пропонував своїй колишній дружині продати будинок із землею та розрахуватись. Наголошує, що належно реагував на попередження державних виконавців, зокрема, два рази звертався до виконавців з поясненнями про неможливість погашення боргу. Вважає, що сама по собі наявність заборгованості не є доказом його винності. Звертає увагу, що з 01.01.2023 року майже вчасно сплачує аліменти, в розмірі який є можливим для нього.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити з таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та дав показання про те, що він не є батьком дітей, що потерпіла його ввела в оману щодо дітей, а також, що стороною обвинувачення не надано доказів на обґрунтування інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює показання останнього, та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі показання обвинуваченого як недостовірні, виходячи з наступного.

Як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зокрема, вони підтверджуються показаннями законного представника потерпілих в судовому засіданні, яка в суді першої інстанції пояснила що обвинувачений у період з серпня 2021 року по січень 2023 року не сплачує аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, а тому просить притягнути його до кримінальної відповідальності та призначити суворе покарання.

Будь-яких підстав вважати, що свідчення законного представника потерпілих є недостовірними, на думку суду апеляційної інстанції, немає, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються іншими наявними в провадженні доказами, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.01.2023 року відповідно до якого ОСОБА_8 заявила, що колишній чоловік ОСОБА_7 не сплачує аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей на протязі півтора року та заборгував 99463 гривень (а.п.122);

- даними свідоцтв про народження дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю яких записана ОСОБА_8 , а батьком ОСОБА_7 (а.п.124-126).

- даними судового наказу №273/76/21 виданим 19 січня 2021 року Баранівським районним судом Житомирської області, згідно якого з ОСОБА_7 стягуються на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дітей ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 15 січня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття (а.п.132);

- даними довідки Баранівського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно якої сума заборгованості по аліментах ОСОБА_7 , згідно виконавчого листа № 273/76/21 від 19.01.2021 року, станом на 01.01.2023 року складає 99463 грн. (а.п.133);

- даними постанови Баранівського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.04.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 65073149 з виконання судового наказу № 273/76/21 від 19.01.2021 року (а.п.134);

- даними повідомлення від 23.05.2022 року №3790, згідно якого ОСОБА_7 направлено повідомлення, що відомості про нього внесено до Єдиного реєстру боржників (а.п.138);

- даними постанов Баранівського відділу ДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.05.2023 року, відповідно до яких відносно ОСОБА_7 встановлено обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також про накладення арешту на транспортні засоби боржника у межах суми звернення стягнення та розшук транспортних засобів боржника (а.п.139, 140, 144-146);

- даними повідомлення Баранівської районної філії Житомирського обласного центру зайнятості №18/f60202-23 від 12.01.2023 року, згідно якого ОСОБА_7 у період з 15.01.2021 по 12.01.2023 не був зареєстрований як безробітний та за послугами працевлаштування у вказаний період не звертався (а.п.147).

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про те, що викладені у вироку обставини, не відповідають фактичним обставинам справи та що районним судом в ході судового розгляду справи не було здобуто належних та допустимих доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зібрані у справі докази, на які послався суд у вироку, повністю узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а саме те, що ОСОБА_7 злісно ухилявся від сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання дочки ОСОБА_9 , дочки ОСОБА_10 та сина ОСОБА_11 , встановлених судовим наказом Баранівського районного суду Житомирської області, у зв`язку з чим у період з 01.08.2021 року по 01.01.2023 року виникла заборгованість у сумі 99463 грн, що перевищує суму сукупну нарахованих платежів за 3 місяці.

Відповідно до сталої позиції Верховного Суду, яку сформовано у справах № 175/3922/19 від 19.08.2021, № 317/3295/18 від 25.11.2021, № 161/19060/20 від 21.01.2022 з об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, визначене ч.1 ст.164 КК України, може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Згідно примітки до ст.164 КК України, у статтях 164 і 165 цього Кодексу під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

При цьому, діяння можуть виражатись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку. Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

Сформовано однозначну позицію про те, що відсутність роботи, та, як наслідок, доходів, не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що злісне ухилення ОСОБА_7 від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) виражене саме у формі бездіяльності, оскільки відсутні будь-які докази, що обвинуваченому створені фактичні дійсні перешкоди, які є на заваді добровільного виконання ним рішення суду. В суді першої інстанції обвинувачений фактично не заперечував обставини того, що кошти на утримання дітей не сплачує та обґрунтував позицію відсутністю роботи за його спеціальністю, проте відсутні докази того, що ОСОБА_7 вживав будь-які заходи для працевлаштування, звертався у центр зайнятості, тощо, а тому за наявності його такої бездіяльності відсутні підстави вважати, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК України, як про це безпідставно зауважує в апеляційній скарзі обвинувачений.

За змістом ст.27 Конвенції ООН та вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть основну відповідальність за забезпечення фінансових можливостей та умов життя, необхідних для розвитку дитини, яка потребує піклування кожного дня, а тому, навіть у випадку тимчасової втрати доходу, батьки зобов`язані невідкладно вжити всіх необхідних заходів для її належного забезпечення, зокрема шляхом працевлаштування на іншу роботу чи звернення до центру зайнятості.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Апеляційний суд зауважує, що висновок суду першої інстанції про те, що заходів спрямованих на погашення заборгованості ОСОБА_7 не прийняв є обґрунтованим та мотивованим.

Посилання обвинуваченого на те, що у нього пошкоджена кисть руки, а тому він не в повній мірі є працездатною особою не заслуговують на увагу, оскільки обвинуваченим не було надано жодних належних підтверджуючих медичних документів, що він не може працювати. З наявних матеріалів провадження не вбачається жодних обставин, які б перешкоджали ОСОБА_7 протягом тривалого часу належним чином виконувати покладені на нього законом обов`язки щодо утримання своїх дітей, що свідчить про злісність ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.

Твердження обвинуваченого про те, що необхідно враховувати весь термін аліментного зобов`язання, зокрема врахувати сплату аліментів з 1 січня 2023 року є не прийнятими та не спростовують висновків суду про злісність ухилення ОСОБА_7 від сплати аліментів на дітей за період з 01.08.2021 року по 01.01.2023 року включно, заборгованість по яким, на час розгляду провадження судом першої інстанції, погашено не було.

Оспорювання обвинуваченим встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії обставин злісного ухилення від сплати аліментів, а також незгода з даною судом оцінкою доказів винуватості ОСОБА_13 з посиланням на власну оцінку, є непереконливими.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого за обставин, викладених у ній, не має.

Враховуючи вищенаведене, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.01.2024 відносно ОСОБА_7 без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим.

Судді :