Номер провадження: 11-кп/813/1020/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року в кримінальному провадженні №0000277 від 18.05.2023 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Вишній Волочек Тверської області, Росія, громадянки України, з середньою освітою, інваліда ІІІ групи, пенсіонерки, неодруженої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, та їй призначене основне покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (місяців), з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 10 років, без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 21.04.2023 року, зарахувавши у строк покарання період її попереднього ув`язнення до моменту набрання вироком законної сили, з розрахунку один день ув`язнення, відповідає одному дню позбавлення волі.

Продовжено запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вироком суду скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023 року (справа № 490/5506/22).

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

24.02.2022 року збройні формування РФ вторглися на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, Донецькій та Луганській областях, цього дня та в подальшому захопили державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе господарське чи оборонне значення для держави і у такий спосіб здійснили тимчасову окупацію частини території України.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який продовжується у визначеному законом порядку.

Починаючи з 24.02.2022 року збройними формуваннями РФ було захоплено більшість території Херсонської області, в тому числі Бериславського району, яка визначена Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року №75 та вона перебувала під тимчасовою окупацією держави-агресора.

У першій половині вересня 2022 року, переслідуючи кінцеву мету окупації Херсонської області приєднанням частини території України до Російської Федерації, умисно на виконання вимог військово-політичного керівництва РФ, у порушення порядку, встановленого Конституцією України, керівництвом окупаційної ВЦА Херсонської області, до складу якої входили особи, матеріали відносно яких виділені в інше кримінальне провадження №0000497, а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, сформовано склад та організовано роботу так званої «дільничної виборчої комісії» ДВК АДРЕСА_1 .

У свою чергу, ОСОБА_8 , у невстановлені дату та час, але не пізніше 20.09.2022 року прийняла пропозицію, так званої голови ДВК № 811, щодо участі у проведенні на території тимчасово окупованого с. Новорайськ Бериславського району Херсонської області незаконного референдуму про вихід Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу Російської Федерації на правах суб`єкта РФ.

На виконання вказаного злочинного умислу, з так званою головою ДВК № 811, ОСОБА_8 була призначена на посаду, так званого, члена комісії по ДВК в с. Новорайськ.

Так, ОСОБА_8 , у період з 23.09.2022 року по 27.09.2022 року, діючи за попередньою змовою з, так званою, головою ДВК № 811 та іншими невстановленими на даний час особами (щодо яких здійснюється досудове розслідування), діючи із прямим умислом, усвідомлюючи свою протиправну діяльність та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», прийняла участь у проведенні незаконного референдуму та у період з 23-27 вересня 2022 року з переносною урною для бюлетенів та наданими їй бюлетенями здійснила по-дворовий обхід жителів АДРЕСА_2 з метою їх залучення до голосування щодо виходу Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу РФ на правах суб`єкта РФ. Під час проведення референдуму, ОСОБА_8 пропонувала мешканцям с. Новорайськ проголосувати шляхом поставлення відповідних відміток у бюлетені, вела облік громадян по списку, які проголосували під час проведення незаконного референдуму.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь громадянина України у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю пов`язаною з виборчим процесом строком на 10 (десять) років, та з конфіскацією всього особистого майна.

Прокурор вказує, що вирок в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор стверджує, що місцевим судом не враховано обставини кримінального провадження, характер протиправних дій обвинуваченої, вчинення тяжкого злочину спрямованого проти основ національної безпеки України, та безпідставно призначено обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК України, що призвело до надмірно м`якого покарання, а також безпідставно не призначено додаткового покарання у виді конфіскації майна та не застосовано обмеження права займатися діяльністю, пов`язаною з виборчим процесом.

В іншій частині вирок суду першої інстанції прокурор просить залишити без змін.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити; обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку колегією суддів встановлені істотні порушення вимог КПК, які відповідно до положень ст.412 КПК, тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч.1 ст.91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК, тягне за собою скасування вироку.

Колегією суддів встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював повністю обвинувачення, визнане судом доведеним.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст мотивувальної частини оскарженого вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення за таких обставин.

24.02.2022 року збройні формування РФ вторглися на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, Донецькій та Луганській областях, цього дня та в подальшому захопили державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе господарське чи оборонне значення для держави і у такий спосіб здійснили тимчасову окупацію частини території України.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який продовжується у визначеному законом порядку.

Починаючи з 24.02.2022 року збройними формуваннями РФ було захоплено більшість території Херсонської області, в тому числі Бериславського району, яка визначена Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року №75 та вона перебувала під тимчасовою окупацією держави-агресора.

У першій половині вересня 2022 року, переслідуючи кінцеву мету окупації Херсонської області приєднанням частини території України до Російської Федерації, умисно на виконання вимог військово-політичного керівництва РФ, у порушення порядку, встановленого Конституцією України, керівництвом окупаційної ВЦА Херсонської області, до складу якої входили особи, матеріали відносно яких виділені в інше кримінальне провадження №0000497, а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, сформовано склад та організовано роботу так званої «дільничної виборчої комісії» ДВК АДРЕСА_1 .

У свою чергу, ОСОБА_8 , у невстановлені дату та час, але не пізніше 20.09.2022 року прийняла пропозицію, так званої голови ДВК № 811, щодо участі у проведенні на території тимчасово окупованого с. Новорайськ Бериславського району Херсонської області незаконного референдуму про вихід Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу Російської Федерації на правах суб`єкта РФ.

На виконання вказаного злочинного умислу, з так званою головою ДВК № 811, ОСОБА_8 була призначена на посаду, так званого, члена комісії по ДВК в с. Новорайськ.

Так, ОСОБА_8 , у період з 23.09.2022 року по 27.09.2022 року, діючи за попередньою змовою з, так званою, головою ДВК № 811 та іншими невстановленими на даний час особами (щодо яких здійснюється досудове розслідування), діючи із прямим умислом, усвідомлюючи свою протиправну діяльність та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, в порушення Конституції України, Закону України «Про всеукраїнський референдум», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», прийняла участь у проведенні незаконного референдуму та у період з 23-27 вересня 2022 року з переносною урною для бюлетенів та наданими їй бюлетенями здійснила по-дворовий обхід жителів АДРЕСА_2 з метою їх залучення до голосування щодо виходу Херсонської області зі складу України, утворення самостійної держави та входження її до складу РФ на правах суб`єкта РФ. Під час проведення референдуму, ОСОБА_8 пропонувала мешканцям с. Новорайськ проголосувати шляхом поставлення відповідних відміток у бюлетені, вела облік громадян по списку, які проголосували під час проведення незаконного референдуму.

Однак, згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено значно ширше обвинувачення, зокрема щодо обставин призначення та проведення незаконного референдуму з питань входження до складу РФ тимчасово окупованої території Херсонської області, а також його результатів та наслідків його проведення.

Так, зокрема в обвинувальному акті орган досудового розслідування зазначив, що «в подальшому, 27.09.2022 року так звана «ЦВК Херсонської області» за результатами підрахунку всіх бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до його результатів було задекларовано 497051 громадян, що становить 87,05 % відсотків від загальної кількості виборців, які прийняли участь у голосуванні, виявили бажання за входження Херсонської області за у склад РФ.

Таким чином, наслідком вищевказаних незаконних та неправомірних дій ОСОБА_8 та інших осіб, щодо яких здійснюється розслідування у кримінальному провадженні №0000265, стало визнання Російською Федерацією незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України таким, що відбувся та незаконного приєднання Херсонської області до складу РФ».

Тобто, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював повністю обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а лише зазначив про частину обвинувачення, та не обґрунтував підстав для цього. Що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені судом за результатами розгляду кримінального провадження.

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, вирок суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.374 КПК не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до змісту мотивувальної частини оскарженого вироку суду, не вбачається які обставини, зокрема який повний обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд вважає, що відсутність в оскарженому вироку чіткого формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, є порушенням прав обвинуваченої, які регламентовані ст.42 КПК, що в силу положень ст.412 КПК, також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст.409, 412 КПК, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, вирок підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує положення ч.1 ст.412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з цим, з огляду на приписи ч.ч. 1, 2 ст. 416 КПК щодо особливостей нового судового розгляду судом першої інстанції після скасування судом апеляційної інстанції вироку, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Також колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.12.2020 року в справі №444/2200/15-к (провадження №51-2322кмо18), від 14.09.2020 року в справі №740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19) та від 23.09.2019 року в справі №728/2724/16-к (№51-7543кмо18), відповідно до якої, у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК, він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги встановлені та наведені вище допущені місцевим судом істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти остаточне рішення в даному кримінальному провадженні, колегія суддів звертає увагу місцевого суду, що під час нового розгляду кримінального провадження, суду слід оцінити доводи прокурора щодо призначення покарання та в разі доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину в об`ємі пред`явленого обвинувачення, а також у разі якщо за результатами нового судового розгляду не буде встановлено інших обставин, які не були відомі суду першої інстанції під час попереднього судового розгляду, та які пом`якшують покарання, призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України слід вважати необґрунтованим.

Скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд кримінального провадження в суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року встановлено, що «відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства», «не відповідає критерію «передбачуваності закону» для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції» (п.74).

Після ухвалення оскаржуваного вироку суду першої інстанції та під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, обвинувачена ОСОБА_8 утримувалась під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор». Повернення обвинуваченої під контроль суду першої інстанції, з огляду на скасування вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, складатиме певний період часу, який потребує застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема запобіжного заходу.

У згаданому рішенні у справі «Харченко проти України» ще в 2011 р. встановлено порушення ст. 5 Конвенції, коли «тримання під вартою не передбачається ні конкретним положенням законодавства, ні судовим рішенням» (п.74), а тому подібна обставина у справі щодо ОСОБА_8 вимагає судового врегулювання.

За змістом ст.ст. 176-178 КПК запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.111-1 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченої, колегія суддів враховує її особу, міцність її соціальних зв`язків, обставини злочину, тяжкість можливого покарання.

Обставини, які б свідчили про зменшення ризиків, встановлених судом під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, на думку колегії суддів під час апеляційного розгляду не зменшились, клопотань сторони захисту щодо наявності підстав та обставин, які б свідчили, що вказані ризики зменшились або відпали, в апеляційному суді не заявлено.

Окрім того, приймаючи до уваги характер вчинення злочину та покарання, яке може бути призначене обвинуваченій, на даний час є доцільним продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою в межах строку передбаченого КПК, з метою забезпечення судового провадження та виконання завдань кримінального судочинства, а саме забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скаргита скасування оскаржуваного вироку суду в зв`язку із допущеними істотними порушеннями вимог КПК, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року в кримінальному проваджені №0000277 від 18.05.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджена за ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 17.05.2024 року.

Копію ухвали направити на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4