Номер провадження: 11-кп/813/1142/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 10.01.2024 про застосування примусових заходів медичного характеру у к/п №0001257 від 03.10.2023 відносно ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та застосовано щодо нього примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах посиленого нагляду. Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до ухвали суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він перебуваючи у стані неосудності, а саме страждаючи на хронічний психічний розлад у вигляді «Шизофренії, параноїдної форми, безперервного типу перебігу, із вираженим стійким змішаним (параноїдно-психопатоподібним) типом дефекту», у поєднанні з «Психічними та поведінковими розладами у наслідок спільного вживання алкоголю та психоактивних, наркотичних речовин, синдрому залежності» (що відповідало діагностичним критеріям рубрик «F20.00» та «F19.2», за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та спосіб, придбав кристалічну речовину, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, яку розфасував у полімерний згорток та яку незаконно зберігав про собі.

В подальшому, ОСОБА_7 03.10.2023 року о 06:52 годин шляхом розміщення схованки («закладки») залишив вищевказаний полімерний згорток на землі біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, ОСОБА_7 за допомогою свого мобільного телефону

«LG» моделі «G7thinQ» сфотографував місцезнаходження вказаної «закладки», визначив географічні координати та адресу місця, де здійснюється фотографування, та використовуючи мобільний додаток.

«Телеграм» через анонімний канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » переслав дану інформацію невстановленій особі для придбання вказаної психотропної речовини.

У продовження своїх дій, ОСОБА_7 03.10.2023 у період часу з 06:52 до 12:17 на різних вулицях м. Ізмаїл Одеської обл. збував вказану психотропну речовину шляхом розміщення схованок («закладок»), залишаючи на землі полімерні згортки з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить особливо небезпечного психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, кількісний вміст якого складав від 0,179 до 1,099, загальною масою 11,766 г.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 вважає вказану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наступні обставини:

- суд 1-ої інстанції в мотивувальній частині невірно вказав про те, що ОСОБА_7 є підсудним, у провадженні, оскільки даного статусу він не набув та він є особою, стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру;

??- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилося те, що предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру з урахуванням положень ст.ст. 505, 513 КПК України має низку особливостей, зокрема у ньому не ставиться питання про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння. Натомість, суд, вийшовши за межі своїх повноважень, зазначивши у резолютивній частині про визнання ОСОБА_11 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність;

- судом 1-ої інстанції здійснено посилання на підтвердження ОСОБА_7 обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння: протокол його затримання, накладення арешту ухвалами слідчих суддів від 05.10.2023 та 03.11.2023 на вилучену речову та DVD диск із фіксацією затримання та вилучення; висновки експертів, згідно яких вилучена речовина містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP; зберігання вказаної речовини у камері речових доказів Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. та висновок судово-психіатричної експертизи № 645 від 08.11.2023. Натомість, судом не досліджені інші докази, зібрані під час досудового розслідування, які зазначенні у реєстрі матеріалів досудового розслідування, та в ухвалі не зазначається обґрунтованість висновку щодо доведення того, що суспільно небезпечне діяння мало місце, що воно вчинено підозрюваним;

- ухвалюючи рішення про вид примусових медичних заходів медичного характеру суд 1-ої інстанції мотивував свої висновки частковим дослідженням висновку судово-психіатричного експерта та обмежився лише посиланням на перебування ОСОБА_7 у стані неосудності на час вчинення дій з ознаками кримінального правопорушення та те, що він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Поза увагою суду залишився висновок судово-психіатричного експерта про те, що на теперішній час ОСОБА_7 також страждає на хронічний психічний розлад, «Шизофренію, параноїдної форми, безперервного типу перебігу, із вираженим стійким змішаним (параноідно-психопатоподібним) типом дефекту», у поєднанні з «Психічними та поведінковими розладами у наслідок спільного вживання алкоголю та психоактивних, наркотичних речовин, синдрому залежності» (що відповідало діагностичним критеріям рубрик «Р20.00» та «F192», за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що також позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- застосовуючи щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах посиленого нагляду, судом не було мотивовано на підставі яких досліджених доказів зроблено висновок про обраний вид примусових заходів медичного характеру.

За таких обставин, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 просить ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 10.01.2024 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінально процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді 1-ої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість захисник та ОСОБА_12 частково підтримали апеляційну скаргу та просили внести зміни в ухвалу суду шляхом виключення посилання на визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала вимогам кримінального процесуального законодавства не відповідає з огляду на такі обставини.

Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Водночас, порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований Главою 39 КПК України.

Перелік обставин, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру, визначені ст. 505 КПК України.

Приписами ч. 2 ст. 512 КПК України регламентовано, що судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання - чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення.

В той же час, судом 1-ої інстанції не враховано, що відповідно до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Разом з тим, особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК України і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 18, 19 КК України осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків тощо. Така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками. Тут свідомість і воля взаємозалежні й лише в сукупності виступають передумовою визнання особи винною.

Предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру з урахуванням положень ст. 505, 513 КПК має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння.

Вказані висновки узгоджується із практикою Верховного Суду, зокрема із постановою від 19.01.2022 (справа №716/1511/16-к), постановою від 13.05.2021 (справа №204/8241/17), постановою від 12.03.2020 (справа №206/5483/18).

Окрім того, виходячи із аналізу ст.ст. 13, 15, 18, 19, 23, 24, 92, 93, 94 КК України та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК у їх взаємозв`язку, при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкта посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим.

Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК України.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів також зауважує, що зазначення судом у мотивувальній частині про те, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України зокрема як «незаконне придбання, зберігання з метою збуту» є такими, що суперечать зазначеним вище правовим нормам.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання прокурора відносно того, що суд 1-ої інстанції в мотивувальній частині невірно вказав про те, що ОСОБА_7 є підсудним, у провадженні, оскільки даного статусу він не набув та він є особою, стосовно якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відтак, з огляду на положення ст. 401 КПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, оскільки, прокурор порушує питання про призначення нового розгляду в суді 1-ої інстанції, апеляційний суд, встановивши наявність істотних порушень в межах вказаного провадження вважає за необхідне задовольнити призначити новий розгляд в суді 1-ої інстанції, у процесі якого необхідно повно і об`єктивно розглянути справу та прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог КПК України.

Положеннями п. 6) ч. 1 ст. 407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приписами ч. 1 ст. 412 КПК України регламентовано, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас, відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду 1-ої інстанції, колегія суддів позбавлена можливості дослідити наявні докази та перевірити інші доводи прокурора.

З огляду на викладені обставини, апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді 1-ої інстанції в іншому складу суду.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 9, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 503, 505, 512, 513, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 10.01.2024,яким ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та відносно нього були застосовані примусові заходи медичного характеру скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_13 про застосування відносно ОСОБА_7 за вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, примусових заходів медичного характеру в суді 1-ої інстанції, в іншому складу суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3