Справа № 646/5145/23
№ провадження 1-кп/646/274/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження №0000021 від 18.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, військовослужбовець призначений на посаду кухара господарчого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді кухара господарчого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , 18.07.2023 у ранкову годину, маючи при собі дорожню сумку, в якій зберігалась ручна граната Ф-1 з прикріпленим до неї ізоляційною стрічкою запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ-2, виїхав з АДРЕСА_2 до міста Харкова, прямуючи в подальшому у відпустку до міста Кривий Ріг, Дніпропетровської області. Таким чином, останній без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядам несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України №662 від 21 серпня 1998 року і «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, умисно, розуміючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, привласнив собі знайдену ним ручну гранату Ф-1 з прикріпленим до неї ізоляційною стрічкою запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ-2, яка зберігалася в його дорожній сумці.

Цього ж дня, вранці, ОСОБА_4 прибув на автостанцію «Холодна гора», де спустився на станцію «Холодна Гора» КП «Харківський метрополітен», звідки на електропотязі прибув на станцію «Проспект Гагаріна» КП «Харківський метрополітен», яка розташована за адресою: місто Харків вул. Вернадського. 3-М, де о 09 год. 30 хв. останнього було зупинено працівником поліції у вестибюлі станції «Проспект Гагаріна», який припинив злочинну діяльність останнього.

У подальшому, в ході огляду місця події, у період часу з 10 год. 48 хв. по 11 год. 28 хв. у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено ручну осколкову гранату дистанційної дії, наступального типу РГО з ударно-дистанційним запалом ручних гранат УДЗ. Згідно висновку експерта корпус ручної гранати Ф-1 споряджений вибуховою речовиною тротил. В окремому стані до категорії вибухових пристроїв не відноситься. Уніфікований запал до ручних гранат модернізований УЗРГМ-2 являється вибуховим пристроєм, не призначеним для ураження живої сили і до категорії боєприпасів не належить. У своїй сукупності (штатному з`єднанні) корпус ручної гранати Ф-1 з уніфікованим запалом до ручних гранат модернізованим УЗРГМ-2 утворюють ручну гранату Ф-1, яка відноситься до категорії боєприпасів.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорював.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, аналогічні викладеним, свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу вчинення, про які зазначено в обвинувальному акті. Розкаюється у вчиненому та просить суд його суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, військовослужбовець призначений на посаду кухара господарчого відділення взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 263 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі та застосувати до обвинуваченого ст. 75, 76 Кримінального кодексу України з призначенням іспитового строку на 1 рік.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину та щире розкаяння, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 263 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину і ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку про те, що його подальше перевиховання та попередження скоєння ним нових злочинів можливе без відбування покарання, у зв`язку із чим він може бути звільнений від відбування покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України з випробуванням.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 69-1 КК України.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не обирався.

Питання доцільності зміни діючого запобіжного заходу на інший суд не розглядає з огляду на відсутність відповідних клопотань учасників процесу, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені судові витрати за проведені судової вибухотехнічні експертизи №КСЕ-19/121-23/16257 від 15.08.2023 у розмірі 3 824,00 грн.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 липня 2023 року по справі №641/4346/23 (провадження №1-кс/641/1042/2023) накладено арешт на 1 (один) корпус гранати Ф-1 та 1 (один) підігрівач типу УЗГРМ, які вилучені у ОСОБА_4 на станції метро «проспект Гагаріна» КП «Харківський метрополітен». У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням судової вибухотехнічні експертизи №КСЕ-19/121-23/16257 від 15.08.2023 у розмірі 3 824,00 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 липня 2023 року по справі №641/4346/23 (провадження №1-кс/641/1042/2023) накладено арешт на 1 (один) корпус гранати Ф-1 та 1 (один) підігрівач типу УЗГРМ, які вилучені у ОСОБА_4 на станції метро «проспект Гагаріна» КП «Харківський метрополітен» скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню: предмет № 1 - металевий предмет еліпсоїдної форми, вкритий лако-фарбним покриттям оливкового кольору. На корпусі з зовнішньої сторони мається три поперечних та вісім повздовжних канавок, які в перетині утворюють вражаючі елементи. У верхній частині предмету під`єднань транспортувальну пробку, виготовлену з пластику коричневого кольору. При від`єднанні якої наявний глухий отвір. При огляді отвору у верхній частині якого наявне внутрішнє різьбове з`єднання (для об`єднання пробки) та паперова гільза. Сліди втручання в конструкцію відсутні. На бічній поверхні мається маркування тисненням «4» (нерозбірливо). За своїми візуальними та технічними характеристиками предмет №1 являється корпусом ручної осколкової гранати Ф-1. Даний предмет №1 поміщений в паперовий конверт Національної поліції України із написом «Обмежено небезпечно», пояснювальними написами, а також особистими підписами усіх учасників огляду місця події; предмет № 2 - являє собою збірну конструкцію, виготовлену з металу сірого кольору, яка складається з корпусу виконавчого механізму, запобіжного важелю, чеки з кільцем, з`єднувальної муфти, трубки уповільнювача та капсулю детонатора. На спусковому важелі мається маркування фарбою чорного кольору «116», тисненням «-88УЗГРМ-2 11» з зовнішньої сторони. З внутрішньої сторони фарбою чорного кольору «583-61-89». За своїми візуальними та технічними характеристиками предмет№2 є штатним підривачем до ручних осколкових гранат типу УЗГРМ. Даний предмет №2 поміщений в паперовий конверт Національної поліції України із написом «Небезпечно», пояснювальними написами, а також особистими підписами усіх учасників огляду місця події, які знаходяться на зберіганні у кімнаті речових доказів ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області знищити після набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_5