Провадження №1-кп/748/130/24
Єдиний унікальний№ 748/5192/23
УХВАЛА

28 березня 2024 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого -судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові судовий розгляд по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13 квітня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

В судовому засіданні прокурор подала суду клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, мотивуючи його наявністю ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, того що, знаходячись на волі обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити кримінальне правопорушення.

Так, прокурор вказала, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що було вчинене на користь Російської Федерації, а тому обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжити свою злочинну діяльність, продовжити надавати військовослужбовцям ЗС РФ інформацію про переміщення військової техніки України, військовослужбовців ЗС України, місць їх дислокації, чи іншу інформацію, яка може зашкодити національній безпеці України, а також перешкоджати кримінальному провадженню, попередити невстановленого представника військових підрозділів ЗС РФ " ОСОБА_7 " та його спільників про його викриття, внаслідок чого представники країни-агресора дізнаються про методи роботи правоохоронних органів України щодо викриття громадян України, які співпрацюють з представниками РФ, що в подальшому може зашкодити національній безпеці України.

Захисники проти продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу заперечували, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який - цілодобовий домашній арешт, вказуючи на відсутність ризиків про які зазначає прокурор у даному кримінальному провадженні. До того ж, просили врахувати стан здоров"я обвинуваченого, те, що він має сталі соціальні зв`язки.

Обвинувачений думку захисників підтримав повністю.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисників, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачують ОСОБА_3 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до наступних висновків.

Судом враховано тяжкість та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується.

На даний час ризики, передбачені п.п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу не зменшилися. Так, ОСОБА_3 і досі може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та продовжити протиправну діяльність.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатню високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Суд наголошує на тому, що виключний перелік ризиків, запобігти яким має запобіжний захід, визначений ч. 1 ст. 177 КПК України. Виходячи з цього суд не вправі зважати на інші ризики та має зазначати в ухвалі дійсні ризики, а не кожен раз різні чи нові. Враховуючи те, що судовий розгляд триває, ризики із минулих судових засідань залишаються ті самі, оскільки процесуальна стадія не змінюється.

Так, обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , вид та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, суд вважає наявним ризик того, що він може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.

Суд також погоджується з доводами прокурора про те, що наявні ризики, передбачені п.п. 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема попередити представників військових підрозділів країни-агресора про своє викриття, внаслідок чого такі дізнаються про методи роботи правоохоронних органів України щодо викриття громадян країни, які співпрацюють з їх представниками, а також продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, продовживши надавати отриману ним інформацію представникам держави-агресора.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_3 альтернативних запобіжних заходів, суд враховує особу обвинуваченого, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, що обвинувачений розуміючи та усвідомлюючи невідворотність покарання, в разі якщо його вина буде доведена, може переховуватись від суду.

Суду не надано достатніх доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та зазначені в ухвалі Чернігівського районного суду Чернігівської області, якою ОСОБА_3 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою суттєво зменшилися чи зникли. Будь-які дані у суду щодо цього також відсутні.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у даній статті.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що інші запобіжні заходи, в тому числі і запобіжний захід у виді домашнього арешту, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, суд при продовженні строку дії запобіжного заходу не визначає розмір застави.

Керуючись ст.178, 183, 331 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 календарних днів, до 27 травня 2024 року (включно), але не більше дня завершення судового провадження.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому для відому та для виконання направити начальнику Чернігівського слідчого ізолятора.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя:ОСОБА_1