Справа № 161/2519/22 Провадження №11-кп/802/355/24 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нововолинськ Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, не працює, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбутого покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме, період з дня його затримання, тобто з 17 по 19 листопада 2021 року включно, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Речові докази: 1 поліетиленовий пакет з наявному в ньому порошкоподібною речовиною білого кольору, 29 пакетиків з наявною в середині порошкоподібною речовиною білого кольору невідомого походження - знищено; мобільний телефон марки "Соні Іксперія", чорного кольору - повернуто за належністю ОСОБА_8 ; мобільний телефон марки Samsung M 21, сім-картку з абонентським номером НОМЕР_1 , сім-картку з абонентським номером НОМЕР_2 , прозорий силіконовий чохол - повернуто за належністю ОСОБА_10 .

Арешт на майно, який накладено ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 02.12.2021 року, а саме на мобільний телефон марки "Соні Іксперія", чорного кольору, 1 поліетиленовий пакет з наявному в ньому порошкоподібною речовиною білого кольору, 29 пакетиків з наявною в середині порошкоподібною речовиною білого кольору невідомого походження - скасовано.

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення двох судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в сумі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп. та 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 92 коп., а всього на загальну суму 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) грн. 40 коп.

Так, ОСОБА_8 визнаний винним і засуджений за те, що він 17 листопада 2021 року близько 13 год. 10 хв., умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, діючи за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, у великих розмірах, без мети її збуту.

Після чого, ОСОБА_8 17 листопада 2021 року близько 15 год., перебуваючи біля гаражного кооперативу "Стир", що на вул.Шевченка у м.Луцьку, забрав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, у великих розмірах, яку зберігаючи при собі, без мети збуту, переніс на ділянку місцевості, поблизу буд. АДРЕСА_3 , де продовжував незаконно зберігати при собі без мети збуту до моменту її вилучення працівниками поліції в ході його затримання за підозрою у вчинені злочину, тобто до 18 год. 26 хв. 17 листопада 2021 року.

Згідно з висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/103-21/9839-НЗПРАП від 18.11.2021 року, надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,1508 г. і відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/103-21/10030-НЗПРАП від 07.12.2021 року, надані на дослідження подрібнені речовини білого кольору містять у своєму складі особливо психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 5,0878 г. Загальна маса PVP становить 5,2386 г.

Таким чином згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою групою осіб із невстановленою особою, незаконно придбав та зберігав без мети збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 5,2386 г., що відповідно до Таблиці № 2 "Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України за № 188 від 01.08.2000 року, є психотропною речовиною у великих розмірах.

За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисних дій, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні без мети збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Не погодившись із таким вироком суду прокурор оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.2 ст.307 КК України на ч.2 ст.309 КК України, тобто вважав недоведеною мету збуту особливо небезпечних речовин. Крім того вказує, що судом першої інстанції викладено суперечливі висновки щодо мети придбання та зберігання ОСОБА_8 психотропних речовин, в саме у вироку зазначено, що він придбав психотропні речовини за грошову винагороду для передачі (збуту) своєму знайомому. Така обставина підтверджена під час допиту самим обвинуваченим та протоколом дослідження інформації від 27.01.2022 року. Однак, такі обставини суд не взяв до уваги. Посилаючись на вищевикладене, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. Також прокурор посилаючись на положення ч.3 ст.404 КПК України просить повторно дослідити частину доказів, які на його думку були досліджені судом неповно і, яким надана невірна оцінка.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляцію в повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які вважали скаргу безпідставною та просили залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст.94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно приписів ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Нормами п.4 ч.1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Проте, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_8 вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону в повній мірі не відповідає.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З системного аналізу зазначених норм видно, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним саме судом, а не органом досудового слідства, висновками експертного дослідження, або іншого фахівця, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанцій допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч.2 ст.307 КК України на ч.2 ст.309 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що сам обвинувачений пояснював про те, що як 16 так і 17 листопада 2021 року не мав наміру передавати психотропну речовину, яку його просив забрати та передати на ОСОБА_11 за винагороду 500 грн. його знайомий з м. Нововолинська Нікита, а хотів отримати для себе безкоштовно психотропні речовини. Крім того, суд зазначив, що вилучена кількість психотропної речовини, а також місце та обставини при яких вони були вилучені у обвинуваченого, в даному випадку, за відсутності інших доказів, не можуть бути визначальним доказом скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не підтверджують наявність у ОСОБА_8 умислу на збут психотропних речовин, а тому вважав неправильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України, оскільки обвинувачений придбав та зберігав без мети збуту психотропні речовини в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб.

Проте апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 листопада 2021 року, протокол за результатами зняття інформації з електроних інформаційних систем від 12 січня 2022 року, протокол дослідження інформації від 27 січня 2022 року, висновок судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/103-21/9839-НЗПРАП від 18 листопада 2021 року, висновок судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/103-21/10030-НЗПРАП від 07 грудня 2021 року, висновок судово-психіатричного експерта №14 від 26.01.2022 року, не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Так, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.309 КК України, характеризується виною у формі прямого умислу: особа усвідомлює суспільно небезпечний характер вчинюваних нею діянь, відповідальність за які передбачено ст.309 КК України, і бажає їх вчинити, не маючи на меті збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Вказівка у статті на вчинення діяння без мети збуту означає, що винна особа, яка незаконно виробляє, виготовляє, придбає, зберігає, перевозить чи пересилає наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги, не має на меті здійснити їх відчуження, а вчиняє вказані дії у власних інтересах. Однак у наявності чи відсутності такої мети і полягає відмінність між складами кримінальних правопорушень, передбачених статтями 307 та 309 КК України.

Аналізуючи положення ст.307 КК України, в контексті елементів складу злочину, передбаченому диспозицією згаданої статті (зокрема суб`єктивної сторони), суд дійшов передчасного висновку на предмет відсутності в діях ОСОБА_8 умислу на збут психотропних речовин.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та вказують на кількість, психотропних речовин у обвинуваченого, дані переписки в його телефоні у сукупності можуть свідчити про передчасність висновків суду на предмет відсутності мети збуту психотропних речовин.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» №4 від 26.04.2002 року про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема щодо відсутності чи наявності умислу на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини справи, які стосуються характеристики мотивів, намірів особи при здійсненні нею такого придбання та зберігання.

Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів може свідчити великий або особливо великий їх розмір, спосіб упакування та розфасування, а також інші обставини, зокрема: відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини; поведінка суб`єкта злочину; те, що сама особа наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч.2 ст.307 КК України на ч.2 ст.309 КК України, не врахував, що загальна маса вилучених у ОСОБА_8 психотропних речовин складає 5,2386 г., що є особливо великим розміром, а також спосіб пакування даної речовини. А тому з огляду на те, що обвинувачений на обліку у лікаря нарколога не перебуває та не виявляє ознак наркоманії, така кількість виявленої психотропної речовини ставить під сумнів твердження обвинуваченого про її призначення для власного вживання.

Відповідно доводи обвинуваченого про те, що він не мав мети збуту психотропних речовин, а лише придбав та зберігав психотропні речовини для власного вживання, не ґрунтуються на матеріалах провадження та спростовуються наявними у справі доказами.

Так, в протоколі за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 12 січня 2022 року та протоколі дослідження інформації від 27 січня 2022 року відображене листування ОСОБА_8 , у тому числі в додатку «Телеграм», згідно з яким обвинувачений мав забрати психотропні речовини та передати знайомому за винагороду.

Отже, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам у їх сукупності, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про недоведення стороною обвинувачення наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 мети збуту психотропних речовин.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_8 17 листопада 2021 року близько 13 години 10 хвилин умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з метою збуту, діючи за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, у великих розмірах, з метою її подальшого збуту. Після чого, близько 15 години 17 листопада 2021 року він перебуваючи біля гаражного кооперативу «Стир», що по вул. Шевченка у м. Луцьку, забрав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, у великих розмірах, яку зберігаючи при собі, з метою збуту, переніс на ділянку місцевості, поблизу буд. АДРЕСА_3 , де продовжував незаконно зберігати при собі з метою збуту до моменту її вилучення працівниками поліції в ході його затримання за підозрою у вчинені злочину, тобто до 18 год. 26 хв. 17 листопада 2021 року.

Суд апеляційної інстанції кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав частково.

Проте, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, підтверджується дослідженими апеляційним судом доказами.

За ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до приписів ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Отже, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас, у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Убачаючи достатньо переконливими доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставну перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.307 КК України на ч.2 ст.309 КК України, а відповідно, і допущену судом першої інстанції помилковість при оцінці доказів та, ураховуючи, що рішення про зміну правової кваліфікації, у зазначеному випадку, потребує іншої - відмінної оцінки доказів, колегія суддів, у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України, задовольняє клопотання прокурора про їх повторне дослідження.

Так, згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 листопада 2021 року, у ОСОБА_8 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки "Соні Іксперія", чорного кольору, 30 поліетиленових пакетиків з вмістом порошкоподібної речовини, котра містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. (Т.1 а.м.к.п.50-55).

Згідно з висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/103-21/9839-НЗПРАП від 18 листопада 2021 року, надана на дослідження порошкоподібна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 0,1508 г. (Т.1 а.м.к.п.61-63).

Відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/103-21/10030-НЗПРАП від 07 грудня 2021 року, надані на дослідження подрібнені речовини білого кольору містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP становить 5,0878 г. (Т.1 а.м.к.п.67-69).

Згідно з протоколом за результатами зняття інформації з електроних інформаційних систем від 12 січня 2022 року, досліджено інформацію, котра міститься у вилученому мобільному телефоні ОСОБА_8 (Т.1 а.м.к.п.78-79).

Відповідно до протоколу дослідження інформації від 27 січня 2022 року встановлено, що вилучений під час затримання 17 листопада 2021 року телефон марки "Соні Іксперія", чорного кольору належить обвинуваченому. Крім того у вказаному мобільному телефоні наявний діалог із невстановленою особою, з якого вбачається, що ОСОБА_8 мав забрати психотропні речовини та передати знайомому за винагороду (Т.1 а.м.к.п.81-101).

Крім того згідно до висновку судово-психіатричного експерта №14 від 26.01.2022 ОСОБА_8 не виявляє ознак наркоманії (Т.1 а.м.к.п.48-49).

Дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні докази апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку беззаперечно доводять наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 мети збуту психотропних речовин.

Про це свідчить загальна маса вилучених у ОСОБА_8 психотропних речовин, яка складає 5,2386 г., що є особливо великим розміром, і є занадто надмірним розміром для вживання однією особою, переписка з його телефону, відповідно до якої він зобов`язувався забрати психотропні речовини та передати знайомому за винагороду, а також інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та не виявляє ознак наркоманії.

Наведена сукупність досліджених апеляційним судом доказів повністю спростовує версію сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 незаконно придбав і зберігав вилучені у нього психотропні речовини у особливо великих розмірах без мети збуту.

Відтак, апеляційний суд дійшов до переконання про помилковість висновків місцевого суду при перекваліфікації дій обвинуваченого з ст.307 КК України на ст.309 КК України через недоведеність в діях ОСОБА_8 збуту вилучених у нього психотропних речовин.

З урахуванням вищевказаної сукупності доказів в даному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції кваліфікує дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання та зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах.

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання апеляційний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що вчинений обвинуваченим злочин належить до категорії тяжких.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги особу винного, який є особою молодого віку, його суб`єктивне ставлення до вчиненого, що свідчить про його каяття, інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра і за допомогою до них не звертався, вперше притягується до кримінальної відповідальності, його виключно позитивні характеристики по місцю попереднього навчання та проживання, а також те, що він на даний час офіційно ніде не працює, хоча займається суспільно корисною працею, зокрема, працює різноробочим по найму, є одруженим та на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, має постійне місце проживання та реєстрації, а також те, що тяжкі наслідки від вчиненого не наступили, оскільки кримінальне правопорушення припинено працівниками поліції.

Крім того з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений добровільно надав працівникам поліції телефон та психотропні речовини, чим сприяв розкриттю злочину, що також апеляційним судом відноситься до обставин, що пом`якшують покарання.

Відповідно з встановленим до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд відносить добровільне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, апеляційний суд на підставі ст.69 КК України вважає за можливе перизначити покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України, яке слід відбувати реально.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Проте, враховуючи, що тяжкі наслідки від вчиненого не наступили, а також наявність у обвинуваченого обов`язку з утримання неповнолітньої дитини, апеляційний суд не вбачає

підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення

Керуючись ст.ст. 404, 405, 420, 615 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 в частині визнання його винуватості за ч.2 ст.309 КК України та призначеного покарання з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.307 КК України з застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки без конфіскації майна.

Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: