Справа №591/4390/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/239/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми звернувся старший слідчий СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 з клопотанням про продовження ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 02 місяці до 29.04.2024 включно.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 завершується 29.02.2024, проте з урахуванням того, що для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження підозрюваних, їх захисників по даному кримінальному провадженню необхідний час, достатній для ознайомлення з усіма матеріалами провадження, що складається з 13 томів справи та відео і звукозаписів, з урахуванням обсягу вказаних матеріалів, а також необхідності, після завершення ознайомлення, складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Закінчити ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та виготовити обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування до спливу строку попередньої ухвали суду про тримання під вартою не представляється за можливе, у зв`язку із значним об`ємом матеріалів досудового розслідування та позицією підозрюваних під час ознайомлення.

Також ризики, які існували на час обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують та не зменшились, і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2024 року, клопотання слідчого задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 26 квітня 2024 року включно.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання та звільнити його з під-варти негайно.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що жодний ризик, зазначений у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведені.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, родину, приймає активну участь в діяльності громадського об`єднання на підтримку Збройних Сил України та зміцнення обороноздатності держави, має незадовільний стан здоров`я, позитивно характеризується за місце проживання та діяльності.

Сама лише тяжкість інкримінованої підозри, хоча і є визначальним елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання під вартою і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу підозрюваного.

Ухвала слідчого судді не містить належним мотивів щодо неможливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою не містить обставин, які б слугували підставою для обмеження права підозрюваного ОСОБА_6 на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

У судове засідання апеляційної інстанції учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання, не з`явились, від захисника та прокурора надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності вказаних осіб, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого - судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, вирішуючи питання про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що слідчим Управління ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000029 від 04 лютого 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України.

08 липня 2023 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187 КК України.

18 вересня 2023 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, старший слідчий посилався на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження не закінчено, оскільки підозрювані та їх захисники ознайомлюються з матеріалами кримінального провадження, повідомлена останньому підозра є обґрунтованою, а ризики, які існували на час застосування такого запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Перевіряючи доводи поданого клопотання на предмет існування заявлених ризиків, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України, за фактом вимагання групою осіб, в умовах воєнного стану, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, грошових коштів у ОСОБА_9 та вчинення відносно останнього розбійного нападу, поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з метою заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Крім того, при встановленні ризиків, на які посилався старший слідчий у клопотанні про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, можливість переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчим суддею було враховано тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватості. Також, останньому можуть бути відомі певні відомості пов`язані з діяльністю осіб, які причетні до вказаних подій та їх контакти, можливі потерпілі, свідки у справі, їх місцезнаходження, а також інші необхідні для слідства відомості, обізнаність про які на цій стадії розслідування все ще може бути використана підозрюваним для негативного впливу на слідство та розгляд.

При цьому, докази на підтвердження того, що вказані ризики на даний час зменшились чи не існують, матеріали даного провадження не містять.

Старшим слідчим доведено наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутності можливості застосування відносно ОСОБА_6 альтернативних запобіжних заходів, які не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

На думку колегії суддів, обрання підозрюваному ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду стверджується тяжкістю можливого покарання та свідчать про можливість вчинення ОСОБА_6 дій задля переховування від суду і органів досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Так, наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність високого ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи захисника стосовно існування міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, його активна участь у діяльності громадського об`єднання з надання підтримки Збройним Силам України та зміцнення обороноздатності держави, позитивна характеристика за місцем проживання та діяльності, оскільки, враховуючи обставини вчинення організованою групою осіб інкримінованих злочинів, поєднаних із погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, зазначене не знижує ризик переховування, та не є підставами для обрання відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого, свідків та інших підозрюваних в кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого, свідків та інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення в ході яких здійснював погрози застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого в разі не сплати йому та іншим співучасникам грошових коштів. Тобто, вище вказане підтверджує про існування ризику вчинення підозрюваним погроз щодо застосування насильства відносно свідків та потерпілого, з метою уникнення кримінального покарання.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та в силу ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, проте на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочинні дії, які були припинені завдяки втручанням працівників поліції. Зазначене вказує на стійку протиправну поведінку підозрюваного та можливість вчинити ним іншого кримінального правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 та дозволить під час досудового розслідування контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу надається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими старший слідчий обґрунтовував та слідчий суддя визнав доведеним.

Отже існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Окрім цього, матеріали провадження та апеляційна скарга захисника не містять об`єктивних даних про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою з огляду на стан його здоров`я.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 лютого 2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4