Справа №175/4999/24
провадження №1-кс/175/1426/24
У Х В А Л А

Іменем України

18 квітня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2024 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 , в особі її представника ОСОБА_4 , на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження.

В скарзі скаржник просить суд Скасувати постанову від 23.01.2024 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000020 від 16.01.2024 року за ч.1 ст.164 ККУ..

Скарга обґрунтовується тим, що 09.04.2024 року листом №3724/201-2024 від Краматорського РУП ГУНП у відповідь на адвокатський запит представника скаржниці від 05.04.2024 року, ОСОБА_4 отримав Постанову від 23.01.2024 року про закриття кримінального провадження відомості про яке було внесені до ЄРДР за №0000020 від 16.01.2024 року за ч.1 ст.164 КК України.

Оскаржувана постанова, на думку скаржниці, прийнята передчасно. Дізнавач не провів жодних слідчих дій спрямованих на те, щоб обґрунтовано стверджувати про відсутність складу кримінального правопорушення у діях особи, що ухилялась від сплати аліментів на утримання його дитини починаючи з моменту відкриття виконавчого провадження, тобто з 10.11.2021 року і до 16.01.2024 року коли було відкрите кримінальне провадження.

Скаржник зазначає, що зі змісту оскаржуваної Постанови відомо, що ОСОБА_5 вже у листопаді 2021 року дізнався про Судовий наказ відповідно до якого має обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини. Також із змісту постанови відомо що він не заперечує про те, що був письмово попереджений державним виконавцем про можливу кримінальну відповідальність за несплату аліментів.

За твердженням скаржника - ОСОБА_5 пояснює несплату аліментів в продовж 2021-2024 років тим що нібито не був обізнаний про рішення суду.

Дії ОСОБА_5 по сплаті 17 та 18 січня 2024 року коштів в розмірі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень, тобто в перші два дні після відкриття кримінального провадження, з огляду на позицію скаржника, можуть свідчити лише про наявність в нього коштів на утримання своєї дитини і умисної злочинної бездіяльності з його боку. Також, слід зазначити що після винесення Постанови про закриття кримінального провадження, яка наразі оскаржується, ОСОБА_5 більше жодних аліментів не сплатив.

Таким чином дізнавач не обґрунтував належними доказами висновок про відсутність умислу в бездіяльності ОСОБА_5 в не сплаті коштів на утримання своєї дитини в продовж періоду з листопада 2021 року по січень 2024 року.

У судове засідання скаржник та дізнавач не з`явились. Про час та місце були належним чином повідомленні. Клопотань щодо відсутності не надавали

Матеріали кримінального провадження слідчий орган не надав.

З огляду на це, вважаю за доцільне здійснити розгляд справи без участі сторін, за наявними матеріалами та приходжу до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Згідно ч. 1. ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як вбачається з матеріалів постанови про закриття кримінального провадження, то судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області (далі - Краматорський РУП) перебували матеріали досудового розслідування № 0000020 від 16.01.2024 оку, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Так, досудовим розслідуванням було встановлено:

23.01.2024 року постановою старшого дізнавача СД Краматорського районного відділу поліції ГУНП у Донецькій області було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000020 від 16.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Підставою для закриття стало те, що встановлена відсутність події кримінального правопорушення, тобто з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 284 КПК України.

Скаржник вважає, що постанова старшого дізнавача СД Краматорського районного відділу поліції ГУНП у Донецькій області про закриття кримінального провадження № 0000020 від 16.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України не відповідає вимогам КПК України і підлягає скасуванню.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження з моменту внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 16.01.2024 (далі - ЄРДР).

З постанови слідчого від 23.01.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000020 від 16.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, вбачається, що в даному кримінальному провадженні відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст.164 КК України.

ОСОБА_5 зазначив, що не був повідомлений про наявність судового рішення, яким з нього стягувались аліменти на користь дитини та має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 49858,32 грн.

Одразу, як він дізнався, він звернувся до виконавця та сплатив суму заборгованості за аліменти у розмірі 14 000,00 грн., про що надав відповідні чеки дізнавачу.

Тобто, на цей час у дізнавача відсутні будь-які докази реального злісного ухилення боржника ОСОБА_5 від сплати аліментів на дитину, тобто вчинення ним кримінального правопорушення за ч.1 ст.164 КК України.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий судця і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 215 КПК України досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Так, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч. 5 ст. 40 КПК України).

Тобто, орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, в даному випадку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій достатніх, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ст. 283 КПК України.

Також, відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» визнання особи винуватою у вчинені злочину можливо лише за умови доведення її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, зокрема таких, збирання й закріплення яких здійснено з порушенням установленого кримінально-процесуальним законом порядку.

Враховуючи всі обставини даної події, будь-яких об`єктивних даних, які б прямо та точно вказували на факт вчинення крадіжки, в умовах воєнного або надзвичайного стану, отримано не було і, виходячи з викладеного, в даному конкретному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не встановлено суб`єктивну та об`єктивну сторони злочину, а також не завдано значної шкоди, як того передбачає КК України, у зв`язку із з чим кримінальне провадження підлягає закриттю.

Посилання скаржника на те, що під час досудового розслідування не було здійснено достатньої кількості слідчих дій, слідчий суддя вважає такими, що не вплинули на повноту досудового розслідування та законність і обґрунтованість прийнятого рішення.

Процесуальне рішення дізнавача відповідає положенням ст.ст. 94, 110 КПК України, оскільки в оскаржуваній постанові міститься аналіз норм та підстав, на підставі яких слідчий зробив обґрунтований висновок про відсутність достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про умисне скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України, а саме злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.

За вказаних обставин слідчий суддя вважає, що під час досудового розслідування було проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, дізнавачем було прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Стаття 294 КПК України зазначає, що Кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що вищевказане, щодо умов прийнятності скарги, законності мети обмеження та пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями не обмежує таким чином та у такій мірі право доступу до суду.

Вказане свідчить про те, що скаргу необхідно залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 294, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

Ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її отримання до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1