У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 (в режимі

відеоконференції з приміщення Вознесенського

міськрайонного суду Миколаївської області)

потерпілої ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000114

за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_7

на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого згідно ст. 89 КК України,

-обвинуваченого за ч. 3 ст. 286-1 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк час його тримання під вартою, починаючи з дня затримання 02.04.2023 по день ухвалення вироку, тобто до 15.09.2023, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь:

- держави витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 6213 грн 48 коп.;

- потерпілого ОСОБА_10 витрати на правову допомогу 10000 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн.

Закрито провадження за позовом ОСОБА_10 до Приватного акціонерного товариства "НАСК "ОРАНТА" про стягнення з Приватного акціонерного товариства "НАСК "ОРАНТА" матеріальних збитків у розмірі 68741 грн. 20 коп. та моральної шкоди у розмірі 78000 грн.

Вирішено питання щодо арешту майна та речового доказу.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Потерпіла ОСОБА_9 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років.

Представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 , просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років та стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 422 000 грн моральної шкоди.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин з необережності, щиро кається. Характеризується позитивно за місцем проживання та роботи, має стійкі соціальні зв`язки, не має судимості згідно ст. 89 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 та представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 вважають, що обвинуваченому судом першої інстанції призначене занадто м`яке покарання. На їх думку, не враховано дані про особу обвинуваченого, який не розкаявся, спричинену шкоду потерпілим не відшкодував та раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Апелянти зазначили, що обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції відмовився надавати пояснення у судовому засіданні, вказав на те, що визнає вину у вчиненому злочині, але суд не визнав це щирим каяттям, зазначивши у вироку, що визнання винуватості ОСОБА_11 носить формальний характер.

Також представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 , вважає, що цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди у сумі 422000 грн підлягає задоволенню, оскільки потерпілий втратив дружину, що потягло за собою фізичні, душевні та психічні страждання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

01 квітня 2023 року приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 у світлий час доби, за відсутності опадів, не маючи права керування транспортним засобом категорії "В", у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ-21033, державний номер НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі «Ковалівка-Зелений Гай» в межах Миколаївського району Миколаївської області, змінив напрямок руху автомобіля праворуч, до басейну водного каналу, розташованого неподалік с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, щоб здійснити зупинку керованого ним транспортного засобу на прилеглій території.

ОСОБА_6 , був зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виборі швидкості руху не врахував стан свого автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснив зупинку автомобіля ВАЗ-21033, державний номер НОМЕР_1 , у невідведеному для цього місці, де спосіб поставлення не регламентується засобами регулювання руху, а саме: на ділянці спуску бетонної поверхні майданчику басейну водного каналу неподалік с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, не забезпечив його нерухомий стан, не поставив транспортний засіб уздовж краю майданчику басейну каналу під кутом, повернувши колеса таким чином, щоб виключалась можливість самовільного руху транспортного засобу, хоча об`єктивно міг це зробити та мав таку можливість, внаслідок чого ОСОБА_6 допустив самовільний, під дією інерційних сил, з`їзд автомобіля ВАЗ-21033, державний номер НОМЕР_1 , у водойму неподалік с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, з повним зануренням кузова автомобіля у воду.

Внаслідок вказаних дій та бездіяльності ОСОБА_6 пасажир автомобіля ВАЗ-21033, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала на пасажирському сидінні у салоні даного автомобіля, загинула на місці пригоди внаслідок механічної асфіксії, в результаті утоплення у воді. ОСОБА_6 порушив п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 2.9. а), 12.1., 15.1., 15.7. ПДР України.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого. Його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу захисника, заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та представника потерпілого.

Захисник ОСОБА_7 підтримала власну апеляційну скаргу та просила задовольнити, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги потерпілої та представника потерпілого.

Потерпіла ОСОБА_9 та представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 підтримали власні апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Прокурор ОСОБА_5 просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок - без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Ці висновки суду першої інстанції апелянтами не оспорюються.

Що стосується доводів апелянтів про призначення ОСОБА_6 занадто м`якого покарання, як вважають потерпіла ОСОБА_9 та представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 , так і занадто суворого покарання, як вважає захисник, то ці доводи позбавлені підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, який відноситься до тяжких злочинів, який вчинено з необережності, конкретні обставини провадження, спосіб вчинення злочину.

Достатньо враховані дані про особу винного, який є не судимим в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується позитивно, під час роботи характеризувався також позитивно. Також враховано його молодий вік, та дані про те, що обвинувачений на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання, та обтяжують покарання не встановлені.

Щодо щирого каяття, яке як зазначає про це захисник, не враховано судом першої інстанції, то ці доводи не заслуговують на увагу.

У вироку зазначено, що визнання винуватості ОСОБА_6 носить формальний характер, оскільки шкода обвинуваченим не відшкодована, похованням потерпілої ОСОБА_13 займалися потерпілі за власні кошти, і потерпілі пояснили, що ОСОБА_6 не просив вибачення у них за вчинене.

Також, судом першої інстанції враховано характер і конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину, а саме: порушення ОСОБА_6 цілої низки ПДР України, як і щодо обов`язків водіїв, так і щодо заборон у діях водія, які регламентують швидкість руху, а також зупинку і стоянку транспортного засобу, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності дій ОСОБА_6 , як водія транспортного засобу.

ОСОБА_6 , хоча і мав посвідчення водія, однак не мав відповідної категорії для керування транспортним засобом, керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, судом першої інстанції враховано ставлення обвинуваченого ОСОБА_6 до вчиненого і його поведінку одразу після вчинення злочину, що виразилось у тому, що ОСОБА_6 , дбаючи насамперед про себе, вибравшись з автомобіля, намагаючись уникнути несприятливих для себе наслідків, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, проявив байдужість до життя іншої людини - ОСОБА_14 , про перебування якої в автомобілі ОСОБА_6 було достеменно відомо, не вчинив ніяких активних дій спрямованих на допомогу ОСОБА_14 самостійно, а також не звернувся по допомогу до сторонніх людей чи спеціалізованих служб.

За своїм розміром призначене покарання не є мінімальним. Тому відсутні підстави вважати покарання занадто м`яким, як вважать потерпіла ОСОБА_9 та представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 .

Також відсутні і підстави для пом`якшення призначеного покарання, про що просить захисник в інтересах обвинуваченого. Наведені захисником в апеляційній скарзі відомості про особу обвинуваченого, зокрема, наявність двох неповнолітніх дітей, які мешкають з матір`ю, не є підставою для пом`якшення призначеного покарання. Інші відомості про особу винного достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на визначений у вироку строк за ч. 3 ст. 286-1 КК України є правильним і достатньо умотивованим та узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідають меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції прийняв необґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди, то вони є також безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дані вимоги закону судом першої інстанції враховані при прийнятті рішення в частині вирішення цивільного позову.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою до ОСОБА_6 , ПАТ "НАСК "ОРАНТА" про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 422000 грн., а також витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а також стягнення з ПАТ "НАСК "ОРАНТА" майнової шкоди у розмірі 68741 грн. 20 коп., а також моральної шкоди у розмірі 78000 грн (т. 1 а.п. 37-40)

11.09.2023 потерпілий ОСОБА_10 звернувся до суду з заявою про відмову від позовних вимог до НАСК «ОРАНТА», оскільки під час розгляду кримінального провадження в суді відповідач НАСК «ОРАНТА» повністю відшкодував матеріальні збитки у розмірі 68741 грн. 20 коп., а також моральну шкоду у розмірі 78000 грн. (т. 2 а.п. 75)

Наявність моральної шкоди потерпілий пояснив тим, що він втратив дружину, з якою планував подальше подружнє життя, планували народити та виховувати дітей, але ОСОБА_6 перекреслив всі їх плани, що потягло за собою фізичні, душевні та психічні страждання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги те, що потерпілий ОСОБА_10 поніс моральні страждання через втрату дружини, які і досі з плином часу, негативно впливають на його життя, втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, ОСОБА_10 був позбавлений реалізації своїх сімейних планів з дружиною, відновити попередній стан життя ОСОБА_10 неможливо, вказане негативно вплинуло на життя потерпілого.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову потерпілого, але в меншому розмірі, ніж він просив в позовній заяві, і вважав суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 грн такою, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_10 , з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілого, вимушених змін у його життєвих стосунках, а також з огляду на дані про особу обвинуваченого, у тому числі його сімейний та майновий стан.

З огляду на наведене суд першої інстанції дотримався вимог розумності і справедливості.

Тому, доводи представника потерпілого про задоволення цивільного позову у повному обсязі, не є слушними.

З огляду на наведене, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3