ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1137/24 Номер провадження 11-сс/814/250/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали у кримінальному провадженні №0000069, внесеному до ЄРДР 06.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на речові докази, які вилучені 09.02.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання старости групи П-611 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки HUAWEIР smart 2021 МЕІ1: НОМЕР_1 , HVTRT 2: НОМЕР_2 , зеленого кольору, що поміщено до сейф-naкету PSP 1327676.

За матеріалами клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №0000069 відомості про яке 06.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Досудове розслідування розпочато на підставі отриманої інформації про те, що службові особи Полтавського Національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка за попередньою змовою зі старостами груп НОМЕР_3 та П- 612 факультету «Психології і соціальної роботи» вимагають в студентів вказаних груп неправомірну вигоду в розмірі 2 тисяч гривень з кожного студента за не створення перешкод для успішної здачі випускного іспиту та захисту диплому.

З метою перевірки вищевказаної інформації оперативним працівникам УСР в Полтавській області ДСР НПУ надано доручення в порядку ст. 40 КПК України.

В ході виконання доручення отримана інформація знайшла своє підтвердження та встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетні: завідувач кафедри психології ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , голова екзаменаційної комісії та асистент кафедри психології і соціальної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які розробили та впровадили механізм отримання неправомірної вигоди від студентів Полтавського Національного педагогічного університету імені ОСОБА_10 за безперешкодні здачі іспитів та успішні захисти дипломних робіт до реалізації якого залучили старосту групи П-611 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , діючи за вказівками ОСОБА_9 проводила збір грошових коштів зі студентів групи П-611, які отримувала на рахунок НОМЕР_4 , який відкритий в «МоноБанк» для їх подальшої передачі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Окрім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залучили ОСОБА_6 до механізму конспірування своєї злочинної діяльності та створення видимості реальності атестаційного екзамену з професійної підготовки та інформування студентів групи П-611.

Враховуючи вищевикладене, з метою встановлення даних, фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які самостійно або в сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для більш повного всебічного та об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, 09.02.2024 на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 від 02.02.2024 проведено обшук за місцем проживання старости групи П-611 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час даного обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон марки HUAWEI Р smart 2021 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , зеленого кольору, що містить інформацію, яка може бути використана для доказування обставин вчинення даного кримінального правопорушення.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 від 09.02.2024 року вищевказані вилучені речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчим суддею арешт на вказане майно накладено на підставі п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, оскільки є підстави вважати, що вказане майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилученого 09.02.2024 під вас обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 .

Вказує, що ухвалою суду порушено вимоги п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки власник арештованого майна ОСОБА_6 не є підозрюваною у кримінальному провадженні №0000069, в матеріалах клопотання про арешт майна немає жодних відомостей про повідомлення про підозру у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Зауважує, що власник майна, на яке слідчим суддею накладено арешт, тобто ОСОБА_6 , на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні перебуває у статусі третьої особи.

Разом з тим, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор.

Клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містять відомостей про те, що власник майна ОСОБА_6 намагалася приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити або відчужити майно, які конкретно відомості, сліди містять речі, яким критеріям відповідають.

Вказує, що слідчу дію, у ході якої вилучено мобільний телефон марки HUAWEI Р smart, проведено 09.02.2024, а з клопотанням слідчий звернувся майже через тиждень.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном.

До початку апеляційного розгляду від адвоката ОСОБА_7 та прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_13 на адресу Полтавського апеляційного суду надійшли заяви про проведення судового засідання за їх відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Приписами п.1 ч.2 та ч.3 цієї статті Кодексу встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. ст. 171-173 КПК України, при судовому розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження.

Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження за №0000069 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 02 лютого 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки HUAWEI Р smart 2021 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , зеленого кольору.

09.02.2024 постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 вилучений в ході обшуку мобільний телефон визнаний речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При постановлені ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, у зв`язку з можливим їх приховуванням, пошкодженням, псуванням, або знищенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Із долученої до матеріалів копії протоколу обшуку від 09 лютого 2024 року в ході проведення обшуку було оглянуто мобільний телефон HUAWEI Р smart 2021 ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , зеленого кольору, на якому встановлено наявність інформації щодо вказаного кримінального провадження, а саме листування у месенджері Telegram між студентами групи П-611 щодо зібрання грошових коштів до іспитової сесії в Полтавському Національному педагогічному університеті імені ОСОБА_10 .

Таким чином, матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його адвокатом не надано та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів визнає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо неможливості накладення арешту на майно ОСОБА_6 з підстав того, що вона не є підозрюваною, та за відсутністю відомостей про повідомлення про підозру останньої. Так, мета клопотання слідчого про накладення арешту, з яким він звернувся до слідчого судді, пов`язана саме із збереженням речових доказів, що узгоджується з положеннями ч.3 ст. ст. 170 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги адвоката про те, що слідчий, згідно з ст. 64-2 КПК України не має права на подання до слідчого судді клопотання про арешт майна третьої особи та зауважує таке.

У відповідності до ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Тобто, зазначена норма містить чіткий перелік суб`єктів, які мають право подати до слідчого судді клопотання про накладення арешту на майно, та нею прямо передбачено, що слідчий, за наявності погодження прокурора, наділений таким правом і відповідно за вказаних умов є належною процесуальною особою для звернення із клопотанням про арешт майна.

У той же час, норма статті 64-2 КПК України визначає лише права та обов`язки третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт, дана стаття перебуває у Главі 3 - Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження, яка не встановлює порядку звернення з клопотанням про накладення арешту на майно в порівнянні з приписами названої вище ч.1 ст.171 КПК України.

У даному кримінальному провадженні, з клопотанням про арешт майна зокрема , мобільного телефону, вилученого 09 лютого 2024 року під час проведення обшуку, звернувся старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 за погодженням з прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_15 , а тому клопотання про арешт вказаного майна подано з дотриманням вимог ч.1 ст.171 КПК України.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про подання клопотання про арешт майна неуповноваженою особою, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на майно, на увагу не заслуговують.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

При цьому, з матеріалів провадження вбачається, що обшук проводився 09 лютого 2024 року, а клопотання про арешт майна, вилученого під час обшуку, скеровано слідчим 10 лютого 2024 року, тобто з дотриманням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, що підтверджується копією поштового відправлення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2024 року про накладення арешту на мобільний телефон марки HUAWEIР smart 2021 МЕІ1: НОМЕР_1 , HVTRT 2: НОМЕР_2 , зеленого кольору, що поміщено до сейф-naкету PSP 1327676, який вилучений 09.02.2024 у старости групи П-611 ОСОБА_6 під час проведення обшуку за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4