Провадження № 1-кп/734/190/24 Справа № 734/1962/24
В И Р О К

іменем України

13 травня 2024 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження № 0000100, відомості про яке 24 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тужар Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, мобілізованого, старшого бойового медика 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , військове звання - молодший сержант, учасника бойових дій, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 і ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

за наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 113 від 03 березня 2023 року рядового ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого бойового медика 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Відповідно до ч. 4 ст. 15 цього Закону особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 15 цього Закону теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

У свою чергу, згідно з ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України, відповідно до Конвенції про дорожній рух, діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України. Наведеним положенням кореспондують норми абз. 2 ч. 2 ст. 16 вказаного Закону, за якими водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Натомість, згідно з ч. 10 ст. 15 цього Закону забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Постановою Великоновосільківського районного суду Донецької області від 01 лютого 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. При цьому, вказане судове рішення, за яким ОСОБА_3 позбавлено права керування транспортними засобами строком один рік, не скасована, повторно посвідчення водія в передбачений Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, спосіб ОСОБА_3 не отримував, теоретичний і практичний іспити у Територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ не складав.

ОСОБА_3 у невстановлений у ході дізнання день та час у березні 2024 року, перебуваючи за адресою - АДРЕСА_2 , з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на виготовлення підробленого посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом надання анкетної інформації про свою особу, через мережу Інтернет замовив у невстановленої дізнанням особи виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_2 . ОСОБА_3 через мережу Інтернет повідомив вказаній особі свої персональні дані, надав зразок свого особистого підпису та фотокартку з власним зображенням для подальшого їх внесення до підробленого документу, чим вчинив пособництво у виготовленні підробленого документа.

У подальшому, в невстановлений у ході дізнання день та час у березні 2024 року ОСОБА_3 отримав поштою від невстановленої особи виготовлене на його замовлення підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 з дозволом на керування транспортними засобами категорій А, В, С, видане Територіальним сервісним центром 1242 від 14 лютого 2024 року на його ім`я, після чого сплатив за виготовлення вказаного посвідчення водія грошові кошти в сумі 7000 гривень.

Окрім того, близько 22.35 години 23 квітня 2024 року ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись автомобільною дорогою М-01 Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, будучи зупиненим на 73 км цієї автомобільної дороги, на території с. Єрків Чернігівського району Чернігівської області, нарядом Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 і п. 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 є завідомо підробленим документом, діючи з прямим умислом, використав завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане Територіальним сервісним центром 1242 на його ім`я 14 лютого 2024 року, шляхом його пред`явлення командиру взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції старшому лейтенанту поліції ОСОБА_4 для перевірки на право користування і керування транспортним засобом.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/125-24/5498-ДД від 30 квітня 2024 року бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 1242 від 14 лютого 2024 року, на ім`я ОСОБА_3 , не відповідає за лінійними розмірами, способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Такими діями, що полягають в пособництві в підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою, та використання завідомо підробленого документа, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення (проступки), передбачені ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 і ч. 4 ст. 358 КК України.

Прокурор Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 направив до Козелецького районного суду Чернігівської області обвинувальний акт із клопотанням про судовий розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні в порядку ст. 302 КПК України.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч. 1 і 4 ст. 358 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальними проступками.

Положеннями ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини й згоден із розглядом обвинувального акта за його відсутності.

До обвинувального акта з клопотанням про судовий розгляд у спрощеному провадженні прокурором ОСОБА_5 додані:

письмова заява обвинуваченого ОСОБА_3 , складена в присутності захисника-адвоката ОСОБА_6 , про визнання винуватості у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 і ч. 4 ст. 358 КК України, згода із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження та згоди на судовий розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні;

матеріали досудового розслідування в 1 томі на 121 аркушах, в тому числі документи, що засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості.

Учасникам судового провадження роз`яснений зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на судовий розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінальних проступків без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків) за встановлених органом досудового розслідування обставин, що не оспорюються учасниками судового провадження, і такі умисні дії суд кваліфікує за ознаками кримінальних правопорушень (проступків), передбачених: ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, - як пособництво в підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою; ч. 4 ст. 358 КК України, - як використання завідомо підробленого документа.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує визнання вини, щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

При цьому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу винного ОСОБА_3 , який посередньо характеризуються за місцем проходження служби, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу, та із застосуванням правових норм ч. 1 ст. 70 КК України, - покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, призначивши остаточне покарання у виді штрафу. Призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нового кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений. Із обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно стягнути у дохід держави грошові кошти в розмірі 1893.20 гривень процесуальних витрат. Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до правових норм ст. 100 КПК України. Підстави для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого

ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 302, 368, 369, 374, 381, 382 і 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 і ч. 4 ст. 358 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок, у дохід держави; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому виразі становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, у дохід держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому виразі становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок, у дохід держави.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 у дохід держави грошові кошти в розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок процесуальних витрат.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувати.

Речовий доказ: посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 14 лютого 2024 року, видане ТСЦ 1242 на ім`я ОСОБА_3 , - знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України. Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати обвинуваченому, захиснику і прокурору.

Суддя