Справа № 481/228/24
Провадж.№ 1-кп/481/51/2024
В И Р О К

іменем України

19.03.2024 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.01.2024 року за № 0000186

по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новополтавка, Новобузького району, Миколаївської області, громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні осіб, раніше не судимого, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді навідника 1 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос»,

по даному кримінальному провадженню обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом встановлено, та визнано доведеним, що матрос ОСОБА_3 05 серпня 2022 року близько 06 год. 00 хв, діючи умисно, будучи військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді навідника 1 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив без поважних причин військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась у АДРЕСА_1 , та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, до 09 год. 00 хв. 26 вересня 2022 року.

Тобто, ОСОБА_3 своїми протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцями строкової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю. Надав суду пояснення аналогічні викладеному в обвинувальному акті, підтвердивши час, місце, обставини вчинення кримінального правопорушення. Додав, що він знаходився у важкому психологічному стані, морально виснажений, він злякався і з іншими побратимами самовільно залишили місце несення служби. ОСОБА_3 добрався до м. Запоріжжі, де проживав у різних місцях. У скоєному щиро розкаюється.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Прокурор заявив клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечував.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідив документи, які характеризують його особу.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .

За таких підстав суд вважає доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 за фактом самовільного залишення без поважних причин військової частини НОМЕР_1 з 05.08.2022 по 26.09.2022, вірно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, за кваліфікуючою ознакою самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною яка, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання, є щире каяття ОСОБА_3 , активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Так, виходячи з положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.407 КК України, є тяжким злочином.

Суд враховує характеризуючі матеріали обвинуваченого, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, на даний час продовжує військову службу.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є учасником бойових дій, посередньо характеризується, виявив бажання продовжити військову службу, що з урахуванням конкретних обставин справи, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

У постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 11.05.2021 по справі №336/4259/18 зазначено, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень ст.ст. 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Таким чином, за наявності двох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає можливим в даному випадку застосування ст. 69 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), а саме при призначенні покарання перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наявність двох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем та бажає в подальшому захищати країну, раніше не судимий, думку сторони обвинувачення у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України необхідно призначити покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України, у виді арешту, який згідно з положеннями ч.2 ст.60 цього Кодексу військовослужбовці відбувають на гауптвахті.

Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільного позову пред`явлено не було.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

Питання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу судом не вирішувалось.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, з відбуванням на гауптвахті.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя