Дата документу 22.05.2024 Справа № 501/728/24 1-кп/501/98/24
ВИРОК
17 травня 2024 року м. Чорноморськ
Іллічівський міський суд Одеської області
у складі: головуючого - ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2
номер справи 501/728/24 номер провадження 1-кп/501/98/24
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благоєве Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого
участь у справі приймали: прокурор ОСОБА_4 ,
потерпілий - ОСОБА_5
представник потерпілого ОСОБА_6 ,
захисник обвинуваченого - ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.
Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану.
Стислий зміст обвинувачення та встановлені обставини.
ОСОБА_3 , 27 листопада 2021 року, приблизно о 18 годині, при сутінках (в темний час доби), при відсутності опадів, при сухому дорожньому покритті, освітленому міським електроосвітленням, керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA COROLLA»реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому, маючи при собі відповідний реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб, рухаючись із швидкістю 20 км/год, по відповідній правій смузі для руху проїзної частини АДРЕСА_2 , освітленої міським електроосвітленням, яка призначена для руху у двох напрямках та складається з двох смуг для руху, по одній смузі для руху у кожному напрямку, з боку вул. Парусна, у напрямку до вул. 1 Травня цього ж міста, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, визначеного дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 (на теперішній час 5.38.1 та 5.38.2) Правил дорожнього руху України, освітленого міським електроосвітленням, по якому, в цей час, зліва на право, відносно напрямку його руху, переходив проїзну частину вул. Віталія Шума пішохід - ОСОБА_5 маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити перешкоду та небезпеку для свого подальшого руху, у вигляді вказаного пішохода, а також своєчасно застосувати достатні заходи щодо уникнення наїзду на нього, діючи з необережності у виді злочинної самовпевненості, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, водій ОСОБА_3 не вжив належних і своєчасних заходів, в порушення вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху України, наближаючись до вказаного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід ОСОБА_5 , завчасно не зменшив швидкість свого руху, не зупинився, щоб дати йому дорогу, чим створив перешкоду і небезпеку для вказаного пішохода, та допустив наїзд на нього керованим ним автомобілем.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 були спричинені наступні тілесні ушкодження:
? закрита черепно-мозкова травма: перелом кісток склепіння і основи черепа (лівої скроневої кістки і середньої черепної ямки зліва), крововиливи під м`якими мозковими оболонками і забій головного мозку важкого ступеня (субарахноїдальні і контузійні крововиливи в обох скроневих частках головного мозку), «забій м`яких тканин обличчя, волосистої частини голови»;
? закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням уламків;
? закриті переломи кісток тазу (двобічні переломи лонних і сідничних кісток) зі зміщенням уламків з крововиливом в позачеревній клітковини тазу («пре-паравезикальная гематома малого таза»).
Закрита черепно-мозкова травма у вигляді переломів кісток склепіння і основи черепа з крововиливами під м`якими мозковими оболонками і забою головного мозку важкого ступеня та «забій м`яких тканин обличчя, волосистої частини голови», згідно п.2.1.3. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України за №6 від 17.01.1995 року, містить ознаки небезпеки для життя і за цим критерієм відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням уламків та закриті переломи кісток тазу, як разом так і окремо взяті, за своїм характером і перебігом зазвичай призводять до розладу здоров`я на строк понад трьох тижнів і за цим критерієм, згідно з п.2.2.2. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України за №6 від 17.01.1995 року, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Водій ОСОБА_3 , маючи реальну, об`єктивну і технічну можливість належно виконати вимоги пункту 18.1. Правил дорожнього руху України, запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди - наїзду керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , грубо порушив вимоги пункт 18.1., відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Допущенні водієм ОСОБА_3 порушення вимог пункту 18.1. Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні злочину за вищезазначеними обставинами, щиро покаявся, не заперечував проти зібраних по справі доказів, просив їх не досліджувати та розглядати справу, згідно положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Також повідомив суду, що частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду. Пред`явлений уточнений позов потерпілого визнав в повному обсязі.
Захисник ОСОБА_7 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , не заперечував проти розгляду справи за положеннями ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, та просив не позбавляти ОСОБА_3 права керування з підстав похилого віку, стану здоров`я та необхідності пресуватися на тривалі відстані.
Потерпілий ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги, зазначивши, що дійсно обвинувачений частково відшкодував матеріальну шкоду, покарання просили призначити на розсуду суду, не заперечували проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Представник відповідача ПрАТ «СК АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, надав суду заперечення щодо суми відшкодування шкоди завданої здоров`ю потерпілої та наслідком зменшення суми стягнення матеріальної шкоди за цивільним позовом. Прохав проводити розгляд справи за своєю відсутності.
Прокурор, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї провини не заперечував проти розгляду справи за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, а також просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, та звільнити від відбуваня покаранная, відповідно до положень ст. 75 ,76 Кримінального кодексу України,.
Суд вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
Суд, переконавшись в тім, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, а також те, що в подальшому він не в змозі буде оспорювати фактичні обставини справи в апеляційній інстанції, зібрані по справі докази не досліджував.
В зв`язку з викладеним суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тіжке тілесне ушкодження.
Мотивувальна частина та правові норми застосовані судом.
Згідно з приписами ст.8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також ,має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України відноситься до тяжких злочинів та призначає покарання достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Також, суд враховує особисті дані обвинуваченого: ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, пенсіонер, має позитивну характеристику за місцем проживання.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 Кримінального кодексу України мети не тільки кари, а також виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання ,виправлення засудженого.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 в порядку ч. 1 п. 1, 2 ст. 66 Кримінального кодексу України - є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 в порядку ст. 67 Кримінального кодексу України - судом не встановлено.
Висновки суду.
На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, особу винного, його ставлення до вчиненого, думку потерпілого щодо покарання, яких прохав застосувати до обвинуваченого покарання не пов`язане з позбавлення волі, з випробуванням, наявність обставин, що пом`якшують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, але не в максимальній межі, зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням , відповідно до положень ст. 75 Кримінального кодексу України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою його поведінкою, та з покладанням на нього обов`язків передбачених, передбачених ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 Кримінального кодексу України.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Щодо заявлений позовних вимог потеріплого ОСОБА_5
14 березня 2024 року потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 106150,00 грн та моральної шкоди в сумі 700000,00 грн.
23 квітня 2024 року потерпілим ОСОБА_5 уточнено позовні вимоги, залучено до участі у справі ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в якості цивільного співвідповідача.
Судом встановлено, що відповідно до полісу №206981704 обов`язаково страхування цивільно - правової відповідальності власників наземник транспортним засобів страхувальником ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» цивільно-правова відповідальність в розмірі 260 000,00 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, 130000,00 грн за шкоду, заподіяну майну за забезпеченим транспортним засобом автомобілем марки «TOYOTA COROLLA», на якій й сталося ДТП.
Згідно із п. 10 ст. 56 Кримінального процесуального кодексу України України потерпілий протягом кримінального провадження має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 62 Кримінального процесуального кодексу України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Так, за змістом ч. 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч. 5 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кримінального процесуального кодексу України.
Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачео ,що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
За змістом ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода,пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода,пов`язана зтимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим ; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Суд вважає, що потерпілим документально доведені витрати пов`язані з лікування потерпілого доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, та дані витрати не перевищують граничний розмір суми страхового відшкодування.
Суд не бере до уваги доводи представника цивільного відповідача ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» щодо необхідності зменшення суми відшкодування таких витрат зазначені у запереченнях до позову , оскільки такі витрат передбачені ст.24 Закону, доведені наявними доказами, протилежного представником відповідача суду не надано.
За правилася ст. 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Розмір моральної шкоди, який може відшкодовувати Страховик розраховується виходячи із норми, закріпленої в ст. 26 і Закону (5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю).
Умовами ст. 6 Закону передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 моральної шкоди.
Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Частиною 1 ст.1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення,, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Згідно постанови (п. 39) Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (не майнової шкоди)» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти-витрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Так, згідно положень ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди залежно від визначених законом критеріїв.
Докази по справі свідчать про те, що наслідки злочину досягли великої глибини фізичних та душевних страждань потерпілого , який є людиною похилого віку отримав тілесні ушкодження та продовдує дікування.
Відповідно до статей 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнанні найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини.
В постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 639/1910/19 (провадження № 51-4115км19) зроблено висновок про те, що суди, при визначенні розміру моральної шкоди, повинні враховувати майновий стан винного, його стан здоров`я та вжити всіх можливостей для справедливого вирішення цивільного позову. Крім того, суд повинен врахувати той факт, що злочин, за який обвинувачується ОСОБА_3 , за формою вини є необережним.
У зв`язку з наведеним, враховуючи наявність причинного зв`язку між вчиненим кримінальним правопорушенням і моральною шкодою, яка настала, характеру та обсягу страждань потерпілого виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням того, що ДТП скоєно з необережності, будь-яких обтяжуючих обставин судом не визначено, також враховуючи ,що ОСОБА_3 визнав позовні вимоги в повному обсязі , тому суд вважає розумною та справедливою у даному випадку загальну суму моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому у розмірі 147072,50 грн, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості й не може вважатися сумою явно завищеною, надмірною або навпаки.
Судові витрати, пов`язані з проведенням експертних досліджень суд , відповідно до положень ст. 126 Кримінального процесуального кодексу України стягує з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів, суд, вирішує відповідно до положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 Кримінального процесуального кодексу
України, суд
Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 (два) роки.
Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
? періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
? повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі п. 2 ч. 3 ст. 76 Кримінального кодексу України додатково покласти на ОСОБА_3 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , уродженця с. Благоєве Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 моральну шкоду в сумі 147072,50грн.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , уродженця с. Благоєве Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 5502,50 грн.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінально-процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий