Провадження № 1-кс/638/997/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Дзержинського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 04.03.2024 року розподілено заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 . В обґрунтування заяви адвокат ОСОБА_3 зазначає, що розгляд справи здійснюється незаконним складом суду - що не є «судом, встановленим законом» в розумінні п.1 ст.6 Конвенції 1950 року. 09.04.2015 Верховна Рада України від імені Українського народу - громадян України всіх національностей, керуючись положеннями Загальної декларації прав людини, беручи до уваги резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи № 1096 (1996) від 27.06.1996 щодо ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних режимів, № 1481 (2006) від 26.01.2006 щодо необхідності міжнародного засудження злочинів тоталітарних комуністичних режимів, № 1495 (2006) від 12.04.2006 щодо боротьби з відродженням нацистської ідеології, № 1652 (2009) від 29.01.2009 щодо відношення до пам`ятників, що мають суперечливу історичну інтерпретацію у державах - членах Ради Європи, резолюцію Парламентської Асамблеї ОБСЄ SC (09) 3 R від 29 червня - 3 липня 2009 року щодо неприпустимості звеличення тоталітарних режимів, відкриття історичних та політичних архівів, вивчення тоталітарної спадщини та підвищення поінформованості громадськості, декларацію Європейського Парламенту від 23.09.2008 щодо проголошення 23 серпня днем пам`яті жертв сталінізму і нацизму, резолюцію Європейського Парламенту від 23.10.2008 в пам`ять про Голодомор - штучний голод в Україні 1932-1933 років, резолюцію Європейського Парламенту від 02.04.2009 щодо європейської свідомості та тоталітаризму, Спільну заяву з нагоди 70-х роковин Голодомору - Великого голоду 1932-1933 років в Україні, прийняту на 58-й сесії Генеральної Асамблеї ООН, враховуючи засудження у 1991 році Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" політичних репресій, що здійснювалися протягом 1917-1991 років комуністичним тоталітарним режимом на території України, відмежування від методу державного терору в управлінні державою, притаманного комуністичному тоталітарному режиму, і проголошення намірів неухильно сприяти відновленню справедливості та усуненню наслідків свавілля і порушення громадянських прав, враховуючи визнання Законом України "Про Голодомор 1932-1933 років в Україні" Голодомору 1932-1933 років геноцидом Українського народу, засудження злочинних дій тоталітарного режиму СРСР, спрямованих на організацію Голодомору, наслідком якого стало знищення мільйонів людей, руйнування соціальних основ Українського народу та його вікових традицій, духовної культури та етнічної самобутності, а також встановлення постановою Апеляційного суду міста Києва 13.01.2010 факту причетності вищого керівництва СРСР, УРСР та комуністичної партії до організації Голодомору 1932-1933 років в Україні, дбаючи про забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прагнучи розвивати і зміцнювати незалежну, демократичну, правову державу, керуючись статтею 11 Конституції України, яка зобов`язує державу сприяти консолідації та розвитку української нації, її історичної свідомості, з метою недопущення повторення злочинів комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів, будь-якої дискримінації за національною, соціальною, класовою, етнічною, расовою або іншими ознаками у майбутньому, відновлення історичної та соціальної справедливості, усунення загрози незалежності, суверенітету, територіальній цілісності та національній безпеці України, прийняла Закон України «Про засудження комуністичного та націонал- соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», яким засуджує комуністичний та націонал-соціалістичний (нацистський) тоталітарні режими в Україні, визначає правові основи заборони пропаганди їх символіки та встановлює порядок ліквідації символів комуністичного тоталітарного режиму. Згідно п. «є» ч. 4 ст. 1 цього Закону, символіка комуністичного тоталітарного режиму - символіка, що включає: назви областей, районів, населених пунктів, районів у містах, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, проспектів, площ, майданів, набережних, мостів, інших об`єктів топоніміки населених пунктів, підприємств, установ, організацій, у яких використані імена або псевдоніми осіб, які обіймали керівні посади в комуністичній партії (посаду секретаря районного комітету і вище), вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних або автономних радянських республік, працювали в радянських органах державної безпеки, а також назви СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних або автономних радянських республік та похідні від них, назви, пов`язані з діяльністю комуністичної партії (включаючи партійні з`їзди), річницями Жовтневого перевороту 25 жовтня (7 листопада) 1917 року, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті (крім назв, пов`язаних з опором та вигнанням нацистських окупантів з України або з розвитком української науки та культури). У зв`язку з викладеним, з метою виконання вимог зазначеного Закону, 02.02.2016 у місті Харкові ліквідовано адміністративно-територіальну одиницю - Дзержинський район, названий так 01.11.1932 Президією ВР УРСР на честь засновника і голови ВЧК, одного з організаторів «червоного терору» в Радянській Росії Фелікса Дзержинського.

Натомість, утворено нову адміністративно-територіальну одиницю, названу Шевченківським районом.

В той же час, Дзержинський районний суд міста Харкова не ліквідовано, не реорганізовано, і він продовжує своє незаконне функціонування, пов`язане зі своєю злочинною діяльністю у вигляді публічного використання символіки комуністичного тоталітарного режиму. Дзержинський районний суд м.Харкова не є «судом встановленим законом» в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. За таких обставин, суддя ОСОБА_5 , яка займає посаду судді в так званому Дзержинському районному суді міста Харкова, діє у незаконний спосіб - всупереч Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки". За таких обставин відсутні гарантії того, що судді можуть розглядати справу безсторонньо і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, у тому числі, у цій справі. Сторона скаржника переконана, що суддя усвідомлював і як фаховий правник не міг не усвідомлювати незаконний характер правопорушення, однак, вирішив закрити очі на нього, керуючись власними кар`єрними інтересами. Суддя не продемонстрував принциповість, не звернувся до компетентних органів та посадових осіб щодо незаконності його роботи на посаді судді у незаконному суді та виправлення цієї ситуації, натомість, всупереч принципам законності і верховенства права вирішив продовжити протиправну діяльність на посаді судді незаконного суду. Більше того, така протиправна поведінка судді поставила його особисто та власне його кар`єру у залежність від представників влади - як від самої суддівської спільноти (правлячої верхівки), від якої залежить кар`єра судді, так і від правоохоронних органів, виконавчої та законодавчої влади, олігархів тощо. Відтак, сторона захисту в силу принципу диспозитивності стверджує про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у цій справі. Враховуючи вищенаведені порушення, здійснення судочинства та вирішення цієї справи за участі судді є неправомірним.

Судове засідання з розгляду зазначеної заяви призначено на 06.03.2024 року на 16-00 год.

06.03.2024 року надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 з ідентичних викладених вище підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Порядок заявлення відводу встановлений статтею 80 КПК України, згідно якого, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід підчас судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до частини першої статті 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Разом із цим, згідно частини четвертої статті 81 КПК України, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду.

Таким чином, законодавець висуває певні вимоги для подачі заяви про відвід, дотримання яких є необхідними, та гарантує усунення можливого зловживання права на відвід.

Заявлення відводу судді, який розглядає заяву про відвід або самовідвід, а отже не здійснює повноваження судді у даному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді у кримінальному провадженні, КПК України не передбачено.

Заявлення такому судді відводу свідчить про зловживання правом на відвід з метою затягування розгляду провадження.

Аналогічні роз`яснення містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року за № 223-1650/0/4-16 «Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні», де в пункті 2 зазначено, що заявлення відводів судді, який розглядає відвід слідчому судді, а отже, не здійснює повноваження судді (слідчого судді) у даному кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь слідчого судді у кримінальному провадженні, КПК не передбачено. Заявлення такому судді відводів можна розцінювати як зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження та, діючи відповідно до ч.4 ст.81 КПК, залишати такі заяви без розгляду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлений адвокатом ОСОБА_3 відвід судді ОСОБА_1 має ознаки зловживання правом на відвід, і відповідно до ч.4 ст.81 КПК України підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75,81, 369-372,376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Слідчий суддя ОСОБА_1