Номер провадження: 11-кп/813/1061/24
Справа № 947/259/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001639 від 21.11.2023 року, стосовно ОСОБА_8 ,

встановив:

В Київському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0001639 від 21.11.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся із клопотанням про продовження строку застосування обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, строком до 15.03.2024 року, із визначенням застави у розмірі 80520 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, залишити без розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та повернути його прокурору.

Захисник посилається на незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали, вказує про порушення права на захист обвинуваченого, оскільки клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому розглянуто без участі його захисників за договором, а адвокат призначений судом на окрему процесуальну дію з центру безоплатної правової допомоги не був ознайомлений із матеріалами судового провадження, а клопотання прокурора йому вручили менш як за три години до початку судового засідання.

Також захисник вказує про незаконність ухвали суду, з посиланням на те, що її постановлено неповноваженим складом суду, зокрема суддею одноособово.

Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, з огляду на те, що його не було повідомлено про дату та час судового засідання та не вручено копію клопотання прокурора, розгляд клопотання відбувся без його участі, а копію ухвали суду він не отримував.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В апеляційній скарзі захисник просив здійснювати розгляд за участю обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.01.2024 року постановлено розгляд апеляційної скарги провести в режимі одночасної відео конференції між апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_8 .

Однак, по технічним причинам відео конференційний зв`язок з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не вдалося здійснити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 не наполягав на участі обвинуваченого ОСОБА_8 , та вважав можливим розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів судового провадження та оскарженої ухвали місцевого суду вбачається, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянуто без участі захисника ОСОБА_7 та 16.01.2024 року місцевим судом постановлено оскаржену ухвалу.

Виділені матеріали судового провадження не містять відомостей про отримання захисником ОСОБА_7 копії оскарженої ухвали в межах строку апеляційного оскарження.

25.01.2024 року захисник ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою до суду.

Приймаючи до уваги, що захисник участі в судовому засіданні місцевого суду не приймав, копії ухвали в межах строку оскарження не отримував, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскарженої ухвали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, місцевий суд визначив обвинуваченому заставу у розмірі 80520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) грн.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, а також існування ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду, а також продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд наголошує, що колегія суддів на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування ризиків переховування обвинуваченого від суду, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу обвинуваченому та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на продовження існування та доведення ризиків, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують продовження обвинуваченому ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування/продовження до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Доводи захисника ОСОБА_7 про незаконність оскарженої ухвали з посиланням на порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, колегія суддів визнає безпідставними.

Із ухвали Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2024 року вбачається, що місцевим судом постановлено залучити через Регіональний центр надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області захисника на окрему процесуальну дію, а саме для розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , у зв`язку із зайнятістю його захисника ОСОБА_9 в іншому судовому засіданні.

З оскарженої ухвали вбачається, що захист обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні був забезпечений, оскільки розгляд клопотання відбувався в присутності професійного адвоката, а саме захисника ОСОБА_10 .

Крім того, колегія суддів, звертає увагу, що згідно відповіді місцевого суду на адвокатський запит від 06.02.2024 року, вбачається, що судовий виклик на ім`я захисника ОСОБА_7 в матеріалах судової справи відсутній, оскільки даних для зв`язку із захисником відповідно до реєстру у кримінальному провадженні не зазначено.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 був забезпечений захисником ОСОБА_10 , призначеною місцевим судом на окрему процесуальну дію, оскільки один із його захисників ОСОБА_9 не змогла з`явитися до суду через зайнятість в іншому судовому засіданні, а даних для зв`язку із захисником ОСОБА_7 в реєстрі кримінального провадження не було зазначено, тому порушення права на захист обвинуваченого не вбачається.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що адвокат призначений місцевим судом на окрему процесуальну дію з центру безоплатної вторинної правової допомоги не була ознайомлена із матеріалами судового провадження та клопотання прокурора було їй вручено менш як за три години до початку судового засідання, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки з матеріалів судової справи вбачається, що захисник ОСОБА_10 не клопотала перед судом про відкладення судового засідання, не вказувала, що їй недостатньо часу для ознайомлення із клопотанням прокурора, а також не заявляла відвід судді, була забезпечена можливістю висловити свою думку щодо заявленого прокурором клопотання.

Так, в місцевому судді захисник ОСОБА_10 вказала, що заперечує проти продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пославшись на відсутність ризиків, які заявлені прокурором. Захисник звернула увагу суду, що тяжкість покарання не може слугувати підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу, просила обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід.

Тобто, захисник ОСОБА_10 була готова до судового засідання, чітко висловила позицію сторони захисту при розгляді клопотання прокурора.

Крім того, з матеріалів судової справи та оскарженої ухвали не вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 заявляв відвід призначеному на окрему процесуальну дію захиснику ОСОБА_10 .

Колегія суддів критично ставиться до доводів захисника ОСОБА_7 про незаконність ухвали місцевого суду, з посиланням на те, що її постановлено неповноваженим складом суду, а саме суддею одноособово, та не роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_8 його право розгляду кримінального провадження колегією суддів.

Апеляційний суд звертає увагу захисника на те, що місцевим судом підготовче провадження фактично не було завершене, зокрема не розглядалось питання відповідності обвинувального акту вимогам КПК, не вирішувалось питання щодо можливості призначення до судового розгляду, та інших дій визначених ст.314, ч.2 ст.315 КПК, а лише було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, яке підлягало невідкладному розгляду через закінчення строку дії попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_7 про те, що суд протиправно постановив ухвалу в одноособовому складі, є безпідставними.

Колегія судів також критично відноситься до доводів захисника стосовно того, що місцевий суд не мав права продовжувати строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а ніби мав право обрати, змінити або скасувати запобіжний захід, з огляду на таке.

Так, законодавець у ч.3 ст.315 КПК визначив, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право зокрема продовжити заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

З огляду на викладене, доводи захисника і цій частині є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів звертає увагу захисника, що місцевим судом було продовжено запобіжний захід обвинуваченому саме на стадії підготовчого провадження, що передбачено ст.315 КПК, а тому посилання на ст.331 КПК в цьому випадку, є недоречним.

Згідно приписів КПК, процесуальний закон розділяє судове провадження у суді першої інстанції на підготовче провадження (Глава 27 Розділ ІVКПК) та судовий розгляд (Глава 28 Розділ ІV КПК), та кожній з цих стадій визначено різні правові норми, що регулюють продовження строку запобіжного заходу, а саме ст.315 та ст.331 КПК відповідно.

Крім того, не погоджується колегія суддів із доводами захисника стосовно того, що за приписами ст.331 КПК не передбачено продовження строку запобіжного заходу на стадії судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК (в редакції Закону України № 2690-IX від 18.10.2022 року) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Таким чином, доводи захисника і в цій частині є безпідставними.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої ухвали.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали та поновити строк на оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16.01.2024 року щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні №0001639 від 21.11.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4