Справа № 991/1196/24
Провадження 1-кп/991/12/24
У Х В А Л А

іменем України

13 березня 2024 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000096 від 01.03.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 27 частиною 4 статі 369, частиною 2 статті 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1.На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000096 від 01.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 27 частиною 4 статі 369, частиною 2 статті 190 КК України.

1.1.Під час підготовчого судового засідання 21.02.2024 захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України. Своє клопотання захисник обґрунтував тим, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті містить неточності в частині обвинувачення, що, в свою чергу, впливає на правильну кваліфікацію дій обвинуваченого та на підготовку належного захисту. Сторона обвинувачення в обвинувальному акті зазначає підбурення у формі умовляння та переконання до вчинення злочину, однак не розкриває в чому воно полягає. В обвинувальному акті зазначено, що під час зустрічі ОСОБА_10 з метою переконання ОСОБА_11 у правильності своїх дій, запевнив, що він особисто спілкується з керівником апарату КАС ВС. Зазначене дає підстави для сумніву у правильності кваліфікації за частиною 2 статті 15 частиною 4 статті 27 частиною 4 статі 369, оскільки керівник апарату не відноситься до службової особи, яка займає особливо відповідальне становище.

Крім того, обвинувальний акт містить суттєві недоліки в частині правової кваліфікації та формулювання обвинувачення за частиною 2 статтею 190 КК України. В ньому зазначено, що завдана значна шкода, але не вказано яким чином вона визначена. Для визначення значної шкоди як кваліфікуючої ознаки частини 2 статті 190 КК України необхідно враховувати матеріальне становище потерпілого. Розрахунок розміру завданої шкоди, на переконання захисника, помилковий. За версією слідства, передача грошових коштів і відповідно можливість обвинуваченого реально розпоряджатися цими коштами відбулася 05.03.2023. При підрахунку розміру шкоди потрібно враховувати офіційний курс НБУ станом на 05.03.2023, а в обвинувальному акті розмір шкоди обрахований згідно з курсом станом на 27.02.2023.

Крім того, захисник стверджує, що обвинувальний акт підлягає поверненню у зв`язку з тим, що детектив ОСОБА_12 не мав повноважень його складати за частиною 2 статті 190 КК України. Детективи НАБУ можуть здійснювати розслідування непідслідних їм кримінальних правопорушень виключно на підставі рішення директора НАБУ за погодженням з прокурором САП або на підставі постанови прокурора. Процесуальні рішення щодо визначення підслідності за НАБУ у кримінальному провадженні за частиною 2 статті 190 КК України не приймалися. Повідомлення про підозру також складав та вручав детектив ОСОБА_12 , який не мав на це відповідних повноважень, тому ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного.

1.2.Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 також заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України. Захисник наголосила, що в обвинувальному акті відсутні інформація про викривача. Згідно з судовою практикою особа, яка звернулася із заявою про вчинення корупційного злочину, є викривачем, анкетні дані викривача повинні бути зазначені в обвинувальному акті. У зазначеному кримінальному провадженні окремого рішення про набуття статусу викривача не було, однак ОСОБА_11 діяв як викривач, тому обвинувальний акт має містити відомості про викривача.

Крім того, обвинувальний акт підлягає поверненню з огляду на те, що реєстр матеріалів досудового розслідування є неповним і неточним. Реєстр матеріалів є додатком до обвинувального акта і є його невід`ємною частиною. Тому відсутність в ньому номеру та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також часу її проведення є суттєвим недоліком. У томі № 2 матеріалів досудового розслідування за порядковим номером «2» знаходиться документ, що названий «Доручення» (доручення прокурора оперативному підрозділу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 03.03.2024). Однак ця процесуальна дія відсутня у реєстрі матеріалів, хоча інші процесуальні дії у формі доручення вказуються у реєстрі. Також у реєстрі матеріалів не зазначена процесуальна дія - звернення до слідчого судді Вищого антикорупційного суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу і покладення обов`язків на підозрюваного від 26.09.2023. Крім цього, в переліку ухвал слідчих суддів ВАКС відсутні ухвали про повернення клопотання детектива НАБУ щодо продовження строку дії процесуальних обов`язків.

2.В судовому засіданні сторони висловили такі позиції:

2.1.Захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали клопотання про повернення обвинувального акта, просили їх задовольнити.

2.2.Захисник ОСОБА_9 підтримав позиції захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , просив заявлені клопотання задовольнити. Додатково зауважив, що в реєстрі не зазначено час вручення ОСОБА_10 повідомлення про підозру, тому не зрозуміло коли останній набув статусу та прав підозрюваного. В обвинувальному акті зазначається розмір шкоди, проте не зазначається потерпілий. Також захисник вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки не скріплений печаткою прокуратури, отже не містить основних ознак офіційного документу.

2.3.Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотань сторони захисту, вважає клопотання необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам закону. На даному етапі судового провадження суд позбавлений можливості досліджувати докази, тому не може визначати наявність чи відсутність повноважень детектива на складення обвинувального акту, не може вирішити питання щодо правильності визначення розміру завданої шкоди, а також перевірити інші доводи, висловлені захисниками. В обвинувальному акті викладено формулювання обвинувачення, він містить всі необхідні реквізити. Прокурор пояснив, що заявник у кримінальному провадженні не є викривачем, він не визнавався викривачем, оскільки не мав всіх необхідних для цього ознак та не відповідав всім необхідним критеріям викривача.

3.Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків

3.1.Підготовче судове засідання, окрім притаманних йому завдань організаційного характеру, спрямованих на з`ясування можливості призначення до судового розгляду кримінального провадження, виконує роль процесуального фільтра між досудовим провадженням та судовим розглядом з метою перевірки відповідності вимогам закону процесуальних рішень, що надійшли від прокурора. З метою забезпечення цієї функції пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. На стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам статті 291 КПК України та чи не містить він положення, що суперечать одне одному. Процесуальним законом окреслено межі перевірки обвинувального акта - лише його відповідність вимогам кримінального процесуального закону, зокрема, статті 291 КПК України, і оскільки частиною 4 статті 291 КПК України заборонено надання суду інших документів до початку судового розгляду, така перевірка здійснюється виключно на підставі самого обвинувального акта шляхом дослідження його змісту.

3.2.Відповідно до частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. У свою чергу, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Як передбачено частиною 1 статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення і ініціює судовий розгляд.

3.3.Разом з тим, обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. Оскільки стороною захисту порушене питання про невідповідність обвинувального акта вимогам закону, суд досліджує дотримання стороною обвинувачення формальних і змістовних вимог до цього процесуального рішення. Положеннями частини 2 статті 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акта, згідно з якими обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (частина 2 статті 291 КПК України).

Згідно з частиною 4 статті 291 КПК України до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

3.4.Щодо аргументів сторони захисту про неточність формулювання обвинувачення і неправильну кваліфікацію діяння

Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України прямо передбачає, що фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як прокурор це вважає встановленим. Більше того, кримінальний процесуальний закон не надає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03.07.2019 року у справі N 273/1053/17). В обвинувальному акті зазначаються не будь-які фактичні обставини кримінального правопорушення, а ті, які прокурор (а не суд чи сторона захисту) вважає встановленими. До цього слід додати, що КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримання державного обвинувачення (частина 2 статті 337, статті 338-340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (частина 3 статті 337 КПК України). В свою чергу, якщо під час розгляду обвинувального акта суд не зможе дійти висновку про те, що викладені в ньому відомості (в тому числі фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення) не узгоджуються з представленими доказами або суперечать правилам кримінально-правової кваліфікації, він виносить виправдовуваний вирок.

Отже, визначення обсягу фактичних обставин кримінального правопорушення, що викладаються у обвинувальному акті, і формулювання обвинувачення належить до дискреційних повноважень прокурора, а наведені в обвинувальному акті фактичні дані мають в своїй сукупності лише давати уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення може змінюватися під час судового розгляду кримінального провадження. Суд не вправі зобов`язувати прокурора змінити правову кваліфікацію кримінального провадження та втручатися в повноваження прокурора в цьому питанні до моменту дослідження всіх доказів в їх сукупності, оскільки у такому випадку суд перебере на себе функцію обвинувачення.

В свою чергу, особливістю підготовчого провадження є те, що на цій стадії суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті, не оцінює повноту пред`явленого обвинувачення та правильність кваліфікації діяння, інкримінованого особі. Закріпивши можливість повернення обвинувального акта прокурору на первісному етапі судового провадження, законодавець очевидно не мав наміру створити таким чином простір для попередньої судової оцінки правильності та об`єктивності позиції сторони обвинувачення у змагальному кримінальному процесі. Дослідження обвинувального акта під час підготовчого судового засідання спрямоване виключно на встановлення відповідності його форми і змістовного наповнення вимогам статті 291 КПК України, та відсутності в ньому положень, що суперечать одне одному, усунення яких є неможливим в процесі повноцінного судового розгляду. Водночас фактичні обставини кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення включно з часом, місцем та способом вчинення кримінального правопорушення, а також правова кваліфікація кримінального правопорушення є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті, а первісне їх зазначення в особливому процесуальному рішенні - обвинувальному акті - є прерогативою прокурора.

3.5.Щодо аргументів сторони захисту про неврахування матеріального становища потерпілого та неправильного визначення розміру шкоди

Суд зазначає про безпідставність доводів захисників щодо відсутності в обвинувальному акті відомостей про потерпілого та його матеріального становища в частині інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України. Обов`язок зазначення відомостей про потерпілого в обвинувальному акті поширюється лише на випадки участі потерпілого у кримінальному провадженні. Із реєстру до обвинувального акта не вбачається, що у цьому кримінальному провадженні будь-яку особу визнано потерпілим.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суд від 04 серпня 2021 року по справі № 712/10080/15-к зазначено, що зміст, значення і обсяг поняття потерпілого в кримінальному праві не збігається з поняттям потерпілого в кримінальному процесуальному аспекті, де вони мають різне правове значення. У кримінальному процесуальному аспекті особа визнається потерпілим відповідно до приписів кримінального процесуального закону, внаслідок чого набуває процесуальні права задля реалізації власних інтересів у кримінальному провадженні, з моменту, визначеного приписами частин 2, 3 статті 55 КПК. При цьому жодна з норм КПК не виключає здійснення досудового розслідування, судового провадження за інкримінованим особі правопорушенням, за відсутності зазначених вище підстав брати участь фізичній чи юридичній особі в кримінальному проваджені як потерпілий.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суд від 14 вересня 2022 року по справі № 419/703/16-к зазначено, що необхідною і достатньою складовою підстави кримінальної відповідальності за шахрайство є усвідомлення суб`єктом злочину того факту, що предмет злочину є для нього чужим, що він заволодіває чужим майном за відсутності будь-якого дійсного чи уявлюваного права на нього. Вказівка в статті 190 КК на вчинення шахрайства стосовно чужого майна, виходячи з органічного зв`язку між його об`єктивними ознаками, психічне ставлення до яких необхідно встановити за змістом цієї кримінально-правової норми, свідчить про те, що кримінальна відповідальність за шахрайство пов`язана, як правило, не з встановленням ознак конкретної особи, власності якої заподіяно шкоду, а з встановленням усвідомлення винним факту заволодіння майном, яке належить іншій особі (чужим для нього), з метою його безоплатного, безповоротного обернення на свою користь (чи третіх осіб) за відсутності законних підстав для того і збільшення внаслідок цього власних майнових фондів (чи третьої особи).

Відповідно до вимог пункту 7 частини другої статті 291 КПК України в обвинувальному акті зазначаються відомості про розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням. В обвинувальному акті, що розглядається, наявна конкретна сума, інкримінована як шкода, тим самим вимоги закону в цій частині дотримані. Правильність або неправильність визначення цієї суми може бути встановлена судом лише за результатами дослідження доказів.

3.6.Щодо аргументів сторони захисту про складення обвинувального акта неуповноваженою особою

Чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить такої підстави для повернення обвинувального акта, як складення обвинувального акта неуповноваженою особою. За своєю суттю аргументи сторони захисту зводяться до порушення вимог підслідності кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України. Разом з тим, детектив ОСОБА_12 , який склав обвинувальний акт, відповідно до інформації в обвинувальному акті входить до групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування цього кримінального провадження. Іншими відомостями щодо повноважень детектива Суд на підготовчому судовому засіданні не володіє.

3.7.Щодо аргументів сторони захисту про відсутність в обвинувальному акті інформації про викривача

Згідно з пунктом 3-1 частини 2 статті 291 КПК України в обвинувальному акті зазначаються анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Відповідно до пункту 16-2 частини 1 статті 3 КПК України викривачем є фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

В свою чергу, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим (частина 1 статті 60 КПК України).

В частині 3 статті 60 КПК України зазначено, що заявник, який є викривачем, крім передбачених цією статтею прав, має право в порядку, встановленому Законом України "Про запобігання корупції", отримувати інформацію про стан досудового розслідування, розпочатого за його заявою чи повідомленням. Тобто, за своїм процесуальним статусом викривач, відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також Закону України «Про запобігання корупції» є заявником із ширшим колом процесуальних прав та гарантіями захисту.

Як свідчить обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування, пояснення прокурора у судовому засіданні, ОСОБА_11 викривачем у кримінальному провадженні визнано не було, тому не зазначення останнього в обвинувальному акті як викривача не може бути перешкодою для призначення справи до судового розгляду і не є підставою для повернення обвинувального акта.

3.8.Щодо аргументів сторони захисту про неповноту реєстру матеріалів досудового розслідування

Єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом у підготовчому судовому засіданні є обвинувальний акт. Наявні додатки до обвинувального актa не можуть бути предметом судового контролю. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає обов`язкових умов, яких необхідно дотримуватися при оформленні додатків до обвинувального акта. Незазначення в реєстрі матеріалів досудового розслідування окремих процесуальних дій або прийнятих процесуальних рішень жодним чином не впливає на можливість призначення справи до судовому розгляду.

З огляду на викладене суд відхиляє посилання сторони захисту на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору.

3.9.Щодо аргументів сторони захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам офіційного документа.

Відповідно до частини 3 статті 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. При чому стаття 291 КПК України не містить вимоги про скріплення обвинувального акта печаткою.

Згідно з Тимчасовою інструкцією з діловодства в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 № 27, визначено орієнтовний перелік документів, підписи на яких скріплюються гербовою печаткою у разі їх створення у паперовій формі або засвідчуються кваліфікованою електронною печаткою прокуратури у разі їх створення в електронній формі. Інструкцією не передбачено використання гербової печатки на обвинувальному акті.

Отже, відповідно до частини 3 статті 291 КПК України обвинувальний акт набуває статусу офіційного документу з моменту його затвердження прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні. Відсутність відбитку печатки на обвинувальному акті не може бути підставою для його повернення прокурору.

4.Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст обвинувального акта, суд встановив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000096 від 01.03.2023 містить відомості в обсязі, достатньому для розуміння суті пред`явленого обвинувачення та можливості його розгляду у судовому засіданні. Він складений відповідно до вимог статті 291 КПК України, оскільки містить всі формальні і змістовні елементи, передбачені законом. В обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону та формулювання обвинувачення, що в свою чергу є предметом судового розгляду, а не підготовчого судового засідання. З урахуванням зазначеного у задоволенні клопотань захисників слід відмовити.

Керуючись статтями 291, 314, 376 КПК України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

3. Повний текст ухвали оголошений 15.03.2024.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3