Номер провадження: 11-кп/813/267/24
Справа № 654/1153/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000037, внесеному до ЄРДР 20.01.2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, Сумської області, громадянки України, українки, із загальною середньою освітою, непрацюючої, одруженої, має на утриманні двох малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимої,

- у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12, ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) ОСОБА_15 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_16 , ОСОБА_13 ) ОСОБА_15 звільнено від призначеного вироком суду покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_17 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, закрито.

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) обвинувачується у вчиненні розбою, тобто у нападі з метою заволодіння майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, у вчиненні умисного вбивства під час розбійного нападу, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство двох або більше осіб, вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) на ч.1 ст.396 КК України за кваліфікуючими ознаками заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину, з огляду на те, що судом встановлено перебування обвинуваченої на місці події, але у діях обвинуваченої відсутня попередня змова з іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та відсутність умислу та мотиву на позбавлення життя потерпілих.

Відповідно до оскаржуваного вироку ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), не вступаючи у попередню змову з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, не маючи із зазначеними особами єдиного злочинного корисливого умислу, не діючи спільно з останніми, не являючись членом сім`ї або близьким родичем зазначених осіб, будучи безпосереднім очевидцем та будучи обізнаною про вчинення особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, особливо тяжких злочинів, маючи реальну можливість на протязі тривалого часу повідомити правоохоронні органи про вчинені злочини, усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, заздалегідь не обіцяно, приховала вчинення особливо тяжких злочинів, чим створила перешкоду у своєчасному виявлені та розкритті особливо тяжких злочинів, а також притягненні винних осіб до кримінальної відповідальності за наступних встановлених судом обставин.

Так, 05.06.2016 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) спільно з малознайомими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, перебували в центрі міста Одеси в районі Соборної площі.

05.06.2016 року близько 04 годині 00 хвилин, невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, побачила двох раніше невідомих чоловіків, якими виявились потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , які знаходились в стані алкогольного сп`яніння, з якими познайомилася та запропонувала їм разом відпочити, розпити спиртні напої та познайомитись із жінками, на що вони надали свою згоду.

Отримавши від ОСОБА_7 та ОСОБА_19 згоду на спільний відпочинок, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, підійшли разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_20 до нібито раніше незнайомих йому ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) та особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, із пропозицією познайомитися та спільно провести відпочинок.

Під час розмови особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з метою вчинення розбійного нападу, підібравши безлюдне місце, запропонувала ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) та особі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, потерпілим ОСОБА_7 і ОСОБА_20 спільно відпочити на пляжі Дофінівка Комінтернівського району Одеської області, на що потерпілі, ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) і особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, погодились.

Так, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, керуючи автомобілем марки «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_20 поїхали на раніше обумовлене місце.

Їдучи у вказаному автомобілі, ОСОБА_7 та ОСОБА_20 відмовились їхати на пляж Дофінівка Комінтернівського району Одеської області та запропонували заїхати у магазин для купівлі спиртних напоїв, поїхати відпочити в с.Ліски Комінтернівського району Одеської області, на що ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) та двоє осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, погодились.

Придбавши спиртні та безалкогольні напої ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) та особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, потерпілі ОСОБА_7 і ОСОБА_20 на автомобілі марки «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, поїхали на схили до берега Чорного моря в с.Ліски Комінтернівського району Одеської області.

05.06.2016 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, прибувши на схили до берега Чорного моря в с. Ліски Комінтернівського району Одеської області, потерпілі продовжили вживати спиртні напої, а саме коньяк. В період вживання потерпілими спиртних напоїв у відсутність обвинуваченої ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ), яка відійшла від місця вживання спиртних напоїв в бік схилу та знаходилась окремо, неподалік від інших осіб. Через деякий час до неї підійшла особа, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження.

В цей час інша особа матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, яка знаходилася поруч з потерпілими, під час спільного вживання спиртних напоїв, усвідомлюючи небезпечність та побічність дії лікарського препарату «азалептин (азалептол, лепонекс)» на організм ОСОБА_7 та ОСОБА_20 , який у поєднанні із спиртними напоями має небезпечні для їх життя та здоров`я наслідки, діючи умисно, в присутності обвинуваченої ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) та та іншої особи, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, приховано та цілеспрямовано підсипала потерпілим вказаний лікарський препарат до стаканів із напоями, які вживали потерпілі.

Через декілька хвилин, на ґрунті потрапляння в організм ОСОБА_7 та ОСОБА_20 лікарського препарату «азалептин (азалептол, лепонекс)» їм стало зле, після чого вони частково втратили свідомість.

У цей час, особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, пересвідчившись, що ОСОБА_7 та ОСОБА_20 перебувають у несвідомому стані, усвідомлюючи небезпечність даного стану організму для життя та здоров`я, та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті потерпілих і свідомо припускаючи можливість їх настання смерті потерпілих, заволодівши грошовими коштами та особистими речами потерпілих, а сама: срібним ланцюгом вагою 20 грам, вартістю 3000 гривень, срібним хрестом вагою 5 грам, вартістю 1000 гривень, мобільним телефоном «LG» моделі L90 вартістю 1700 гривень, грошовими коштами в сумі 1500 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_7 , срібним ланцюгом вагою 10 грам, вартістю 1500 гривень, срібним хрестом вагою 8 грам, вартістю 1200 гривень, золотим кільцем вагою 2,65 грам, 585 проби, вартістю 3000 гривень, які належали потерпілому ОСОБА_21 , заподіявши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7200 гривень та ОСОБА_21 на загальну суму 5700 гривень.

Після чого, особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, залишили потерпілого ОСОБА_20 під деревом на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, після чого на автомобілі разом з потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченою ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) покинули місце події та в подальшому по дорозі у невстановленому місці висадили з автомобіля потерпілого ОСОБА_7

20.07.2016 року близько 13 години 15 хвилин на ділянці місцевості, розташованій на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області було виявлено труп ОСОБА_20 , який знаходився в стані виражених гнильних змін у вигляді буро-коричневого забарвлення шкіри з дефектами її в області верхніх и нижніх кінцівок, відсутності шкіри та м`яких тканин шиї та голови, значного трупного аутолізу внутрішніх органів із частковим скелетуванням (голови, шиї), у зв`язку із чим встановити причину смерті не представилось можливим.

08.06.2016 біля смт. Нові Біляри Комінтернівського району Одеської області було встановлено місцезнаходження ОСОБА_7 , який знаходився в дезорієнтованому стані, після чого останнього було доставлено до реанімаційного відділення КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», де йому надано медичну допомогу.

Згідно висновку судово-медичної токсикологічної експертизи № 2532 від 21.06.2016 в сечі у ОСОБА_7 виявлено азалептин (азалеплод, лепонекс).

Згідно висновку судово-медичної токсикологічної експертизи №2417 від 16.09.2016 ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» з 08.06.2016 по 23.06.2016 з приводу отруєння азалептолом, яке ускладнилось розвитком токсичного гепатиту з цитолітичним та холестатичним синдромами, компресійно-ішемічною нейропатією лівого малогомілкового нерва з елегією стопи, що підтверджується даними судово- медичної експертизи його сечі, а також клінічною картиною стану здоров`я. Вказане отруєння спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.396 КК України, - заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 звернувся до суду із апеляційною скаргою, зазначивши, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх доводів посилається на наступне:

- судом першої інстанції не прийнято рішення про об`єднання двох кримінальних проваджень за фактом вчинення одного і того ж злочину, одним колом осіб, внаслідок чого в межах кримінального провадження допитали лише одного з учасників події, що свідчить про однобічність розгляду справи. У свою чергу, допит обвинуваченої був проведений судом поверхнево, судом не з`ясовано будь яких обставин, що мають значення для кримінального провадження;

- висновки суду про відсутність у діях обвинуваченої попередньої змови з іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та відсутність умислу та мотиву на позбавлення життя потерпілих, є безпідставними, оскільки ОСОБА_10 не могла не розуміти цілі та мету поїздки з двома особами чоловічої статі, які перебувають під впливом алкоголю, у віддалене та безлюдне місце;

- суд застосував до ОСОБА_10 одночасно положення ст. 49 та ст. 74 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) ОСОБА_15 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12, ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, та призначити покарання:

- за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12, ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 15 років позбавлення волі.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні прокурор, потерпілий та його представник підтримали у повному обсязі апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити.

Обвинувачена та захисник заперечували проти апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналізуючи вирок суду першої інстанції в частині заявлених прокурором вимог, щодо безпідставного виправдання обвинуваченої ОСОБА_10 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12, ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, колегія суддів встановила, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, суд першої інстанції ретельно перевірив докази, надані стороною обвинувачення, навів їх у вироку та надав відповідну об`єктивну правову оцінку, а саме:

- показанням обвинуваченої ОСОБА_10 , яка свою провину не визнала та пояснила, що у період часу в червні 2016 року вона приїхала в м. Одесу з метою поїхати на роботу у с. Затоку. Через своїх знайомих вона познайомилась з ОСОБА_22 та, оскільки їй не було де зупинитись в м. Одесі, вона зупинилась у квартирі, в якій проживала ОСОБА_22 . В період інкримінованих їй злочинів ОСОБА_23 запросила її погуляти і вони разом поїхали в центр міста, де гуляли. Потім вони зустріли ОСОБА_24 , який запропонував ОСОБА_22 поїхати погуляти з двома чоловіками. Оскільки вона знаходилась поруч, їй також запропонували поїхати разом з ними. ОСОБА_24 під`їхав на автомобілі з двома чоловіками потерпілими ОСОБА_20 та ОСОБА_7 ї вони всі поїхали за місто. В автомобілі ОСОБА_24 керував автомобілем, поряд з ним сидів ОСОБА_7 , за ОСОБА_25 на задньому сидінні сидів Фалькін, ОСОБА_22 посередині, а вона за водієм. По дорозі вони зупинились біля магазину, де купили кофе. Вона побачила, що ОСОБА_24 додав щось у кофе потерпілим, а собі та ОСОБА_22 не додав. Потім вони всі поїхали далі за місто у лісопосадку, де почали розпивати коньяк, який ОСОБА_24 та ОСОБА_7 придбали у магазині. Вона запитала у ОСОБА_22 , що вони додали у напої потерпілим, на що вона відповіла, що це їх справи. Вона особисто відійшла в сторону разом з ОСОБА_24 , якого також спитала, чи не додавав він їй щось у кофе, на що останній відповів, що не додавав. Коли потерпілі почали пити коньяк, вона бачила, що також ОСОБА_22 щось додала у коньяк потерпілим. Потім питала потерпілого ОСОБА_26 як він себе почуває. Приблизно через 20 хвилин потерпілі стали погано себе почувати, потерпілого ОСОБА_20 нудило. ОСОБА_22 сказала, що треба їхати додому. Потепілий ОСОБА_20 сидів під деревом, йому було погано, тому вони залишили його під деревом, а ОСОБА_7 сів з ними в автомобіль на переднє сидіння та вони поїхали в сторону міста. По дорозі ОСОБА_7 сказав, що йому погано та вийшов. Вони з ОСОБА_22 також вийшли з автомобіля та залишивши ОСОБА_7 з ОСОБА_24 , викликали таксі, та оскільки таксі не їхало, то вони з ОСОБА_22 йшли пішки до автостанції. Наступного дня ОСОБА_22 дала їй золоту каблучку, пояснивши, що вона належить її покійному чоловіку, та попросила здати її у ломбард, оскільки у ОСОБА_22 не було паспорту, а гроші їй були потрібні для оплати квартири. Вона здала у ломбард каблучку та отримані гроші віддала ОСОБА_22 . В той же день вона покинула квартиру ОСОБА_22 , через декілька днів поїхала з м. Одеси. Вона особисто жодних протиправних дій відносно потерпілих не вчиняла, тільки бачила, що ОСОБА_22 та ОСОБА_24 щось доливали до напоїв, які вживали потерпілі;

- показання потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 04.06.2016 року вночі він разом зі своїм тестем ОСОБА_20 , вживши вдома по декілька чарок горілки, на таксі поїхали в м. Одесу, де посиділи у кафе в центрі, випили пива. Потім в центрі міста на Соборній площі до них підійшов ОСОБА_24 , якого вони раніше зустрічали у місті Одесі, який запропонував поїхати у Дофіновку відпочивати з двома жінками. Автомобіль «Волга» стояв на Катеринінській вулиці. Вони погодились та сіли в автомобіль, під`їхали до Соборної площі, де знаходилися ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , та всі разом поїхали. ОСОБА_24 запропонував їхати в Дофіновку, але він не хотів туди їхати та запропонував їхати у с. Ліски. По дорозі ОСОБА_24 купив кофе та дав йому та Фалькіну випити. Потім по дорозі вони купили коньяк та в автомобілі ОСОБА_24 відкрив коньяк, відвернувся від них, після чого дав йому та ОСОБА_20 . стаканчики з коньяком, які вони випили. ОСОБА_12 сиділа в автомобілі з краю і весь час мовчала. Коли вони приїхали у с. Ліски, ОСОБА_12 відійшла у сторону, а ОСОБА_24 та ОСОБА_22 відкрили коньяк, налили йому та ОСОБА_20 . ОСОБА_24 запропонував їм випити коньяк та наполягав, щоб вони випили. Потім ОСОБА_24 відійшов до ОСОБА_12 в сторону, а ОСОБА_22 спостерігала за ними. Через деякий час ОСОБА_24 запитав їх як вони себе почувають. На той момент ОСОБА_20 стало погано, його нудило, та йому також стало погано. ОСОБА_12 взагалі не спілкувалась з ним та ОСОБА_20 , взагалі нічого не говорила, знаходилась у стороні, ніяких напоїв йому та ОСОБА_20 не давала. Коли вони вживали коньяк з ОСОБА_20 , ОСОБА_22 знаходилась з ними поруч, пила «лонгер». У нього при собі були особисті речі: ключі, срібний ланцюжок. Коли йому стало погано він просив підвезти його додому, як сідав в автомобіль він не пам`ятає. Після події він 08.06.2016 року прийшов до тями в районі припортового заводу, де зупинив таксі, на якому поїхав у лікарню, де знаходився на лікуванні 2 тижні;

- показання свідка ОСОБА_27 , яка під час судового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції пояснила, що влітку 2016 року вона працювала у ломбарді та пам`ятає, що обвинувачена приносила та здала у ломбард золоту каблучку;

- висновок експерта № 2532 від 21.06.2016 року, згідно якого у сечі ОСОБА_7 виявлений азалептин (азалеплод, лепонекс);

- висновок експерта № 2417 від 16.09.2016 року, згідно якого ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» з 08.06.2016 по 23.06.2016 з приводу отруєння азалептолом, яке ускладнилось розвитком токсичного гепатиту з цитолітичним та холестатичним синдромами, компресійно-ішемічною нейропатією лівого малогомілкового нерва з елегією стопи, що підтверджується даними судово- медичної експертизи його сечі, а також клінічною картиною стану здоров`я. Вказане отруєння спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 25.07.2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження;

- протокол огляду предметів від 01.09.2016 року з фото таблицями, згідно якого слідчим оглянуто 2 диски з відеозаписами з камер відеоспостереження, розташованих біля будинку АДРЕСА_2 ;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 09.08.2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження;

-протокол добровільної видачі предметів від 09.08.2016 року;

- протокол огляду предметів від 01.09.2016 року з фототаблицями, згідно якого слідчим оглянуто відеозапис, зафіксований на Usb-накопичувач «Transcend», добровільно виданим свідком ОСОБА_28 ;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 02.09.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_29 впізнав особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 02.08.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_29 впізнав потерпілого ОСОБА_7 ;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 02.09.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_29 впізнав особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 02.09.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_29 впізнав потерпілого ОСОБА_20 ;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 29.09.2016 року, згідно якого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, впізнала ОСОБА_12 ;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 20.12.2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_12

- протокол огляду предметів від 18.01.2017 року, постановою про визнання речовим доказом від 18.01.2017 року та письмовим перекладом телефонних розмов між особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження щодо обставин вчинення злочину відносно ОСОБА_20 та ОСОБА_7

- протокол огляду місця події від 20.07.2016 року, відповідно до якого слідчим проведений огляд місця події, на ділянці місцевості, яка знаходиться на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, де було виявлено труп ОСОБА_20 ;

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 770/248 від 21.07.2016 року;

- акт судово-медичного дослідження №248 від 20.08.2016 року та висновком експерта №1-248/2016, згідно яких встановити причину смерті ОСОБА_20 не виявилося можливим;

- протокол пред`явлення трупа до впізнання від 25.07.2016 року, згідно якого ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_30 ;

- висновок експерта № 719 від 31.10.2016 року, згідно якого скелетовані залишки, знайдені 20.07.2016 року на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, належать ОСОБА_20 ;

- постанова про визнання речовим доказом та доручення до кримінального провадження від 15.03.2017 року з диском Відео «Безпечне місто»;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 23.03.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_29 впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка на початку червня 2016 року знаходилася на площі соборній з іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження.

Дослідивши та оцінивши наведені вище докази у кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що провина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їй злочинах, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12, ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, не знайшла свого підтвердження сукупністю досліджених судом доказів.

Так, положення ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України закріплюють одну із найважливіших засад кримінального провадження презумпцію невинуватості.

Ст. 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно змісту ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості, відповідно до якої кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів приймає до уваги позицію, викладену в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Разом з тим, ч. 1 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

В свою чергу, ч. 1 ст. 337 КПК України встановлює, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Положення ст. 94 КПК України передбачають, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку твердженням сторони обвинувачення про те, що не відповідають дійсності висновки суду першої інстанції щодо відсутності домовленості між обвинуваченою ОСОБА_10 та особами, матеріли стосовно яких виділені в окреме провадження, про спільне вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.1, 6, 12, ч.2 ст.115, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами провадження.

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Дослідивши всебічно всі обставини кримінального провадження та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів ще із точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що досліджені докази не містять прямих або опосередкованих доказів попередньої змови між обвинуваченою ОСОБА_10 та особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, щодо спільного вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 та ОСОБА_20 , умисного вбивства ОСОБА_20 під час розбійного нападу, вчиненого з корисливих мотивів та закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_7 , вчиненого з корисливих мотивів.

Так, відповідно до показань потерпілого ОСОБА_7 , які узгоджуються з показаннями обвинуваченої, ОСОБА_10 жодних протиправних дій відносно потерпілих не вчиняла. Напої йому та потерпілому ОСОБА_20 наливали та давали дві особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, які відкрили коньяк та наполягали, щоб він та потерпілий ОСОБА_20 випили його. Обвинувачена ОСОБА_10 у цей час знаходилась у стороні і весь час мовчала. Коли вони з потерпілим ОСОБА_20 вживали коньяк, з ними разом знаходилась одна особа, яка вживала разом з ними свій слабоалкогольний напій. Будь-які активні умисні дії обвинувачена відносно нього та потерпілого ОСОБА_20 не вчиняла.

Слід також зазначити, що обвинувачена перебувала у м. Одесі проїздом, тобто не тривалий період часу. З особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, познайомилась з приводу того, що їй не було де зупинитись в м. Одесі, що свідчить по те, що на місці події з особами, матеріали провадження відносно яких виділені в окреме провадження, обвинувачена опинилась фактично випадково.

Згідно диспозиції ст. 396 КК України дане кримінальне правопорушення характеризується прямим умислом, за яким особа усвідомлює, що приховує тяжке чи особливо тяжке кримінальне правопорушення, і бажає так чинити. При цьому, дізнавшись про кримінального правопорушення після його вчинення особа його приховує. Також, особа не обов`язково має усвідомлювати, що вчинено саме тяжке чи особливо тяжке кримінальне правопорушення, головне усвідомлення вчинення злочинних дій.

Із встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_10 разом з особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, та потерпілими ОСОБА_20 та ОСОБА_7 , на автомобілі марки «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прибули на схили до берега Чорного моря в с. Ліски Комінтернівського району Одеської області, до місця вчинення злочину, де потерпілі почали вживати коньяк, який був придбаний особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, а особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, слабоалкогольний напій, натомість, обвинувачена ОСОБА_10 відійшла на певну відстань від них та знаходилась окремо. У свою чергу, ОСОБА_10 бачила, як особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, додавала щось до напоїв, які вживають потерпілі, при цьому, задавала питання останньому з цього приводу та отримувала відповідь, що вказане її не стосується, не повідомила потерпілих про вказане. Однак, після того, як потерпілі почали вживати коньяк та скаржтись на своє саме почуття, обвинувачена ОСОБА_10 не могла не розуміти фактичні обставини вчиненого особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, злочинного діяння. Однак, у подальшому обвинувачена, усвідомлюючи, що зазначені особи вчинили злочинне діяння, покинула місце вчинення злочину без надання допомоги потерпілим, а у подальшому, після вчиненого допомогла особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, збути майно, здобуте кримінальним противоправним, шляхом здачі каблучки у ломбард. Отже, така активна поведінка ОСОБА_10 була спрямована саме на умисне, заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що, оцінивши сукупність доказів, наданих органом досудового розслідування, суд першої інстанції інстанції дійшов очевидного, вірного та обґрунтованого висновку про те, що доводи обвинуваченої ОСОБА_10 , наведені нею на свій захист, стороною обвинувачення не спростовані, а доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом, доводили наявність попередньої змови з іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження та умислу та мотиву на позбавлення життя потерпілих, стороною обвинувачення не надано.

У апеляційній скарзі прокурора зазначає, що місцевим судом безпідставно не прийнято рішення про об`єднання двох кримінальних проваджень за фактом вчинення одного і того ж злочину, одним колом осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими ст. 217 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).

Системне тлумачення вказаних норм кримінального процесуального закону свідчить про те, що суд ухвалою, за власним переконанням має право вирішити питання щодо доцільності об`єднання матеріалів кримінального провадження, які перебувають на його розгляді. Водночас у разі, якщо суд не встановить об`єктивних підстав, які б свідчили про необхідність об`єднання матеріалів кримінального провадження, при цьому арґументує своє рішення, то така його позиція не вказує про наявність процесуального порушення.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав, які б свідчили про допущення місцевим судом процесуальних порушень під час здійснення судового розгляду матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 .

Посилання у апеляційній скарзі прокурора на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, оскільки до обвинуваченої одночасно застосовані положення ст. 49 та ст. 74 КК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років у разі вчинення нетяжкого злочину.

Згідно з частиною 5 статті 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Таким чином, якщо суд доходить висновку про винуватість особи, то суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає обвинуваченому покарання, однак звільняє його від покарання внаслідок закінчення строків давності, тобто, суд першої інстанції правильно застосував закону України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000037, внесеному до ЄРДР 20.01.2017 року, щодо ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3