ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/553/24 Справа № 196/195/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 , погоджене керівником Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_6 задоволено та в рамках кримінального провадження №0000013 від 05.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 Кримінального кодексу України (далі- КК) накладено арешт на мобільний телефон в корпусі зеленого кольору, в чохлі чорного кольору марки «Tecnosparc» та на мобільний телефон марки «Realme» з написом на задній кришці білого кольору з двома чорними полосами «DARE TOLEAR», із забороною розпорядження та користування вищевказаним майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

В апеляційній скарзі представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що слідчий суддя ухилився від здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, тобто не надавав свого погодження (санкціонування) на застосування обраного органом досудового розслідування заходу забезпечення кримінального провадження, а фактично постановив процесуальне рішення, яке належить приймати саме органу досудового розслідування, як стороні обвинувачення, а не слідчому судді. Аргументує тим, що до суду було подане лише клопотання органу досудового розслідування про арешт тимчасово вилученого майна, яке відповідно до ст.100 КПК України (далі-КПК) не є саме по собі процесуальним рішенням органу досудового розслідування на стадії досудового розслідування та до клопотання не було додано постанову органу досудового розслідування про вчинення (обрання) певного засобу забезпечення кримінального провадження стороною обвинувачення на стадії досудового розслідування арешту майна, яке було тимчасово вилучене та її взагалі не існує. При цьому вважає, що постанова органу досудового розслідування про залучення майна належного ОСОБА_8 , як доказів, до матеріалів кримінального провадження, не може замінити процесуального рішення органу досудового розслідування щодо обрання заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином на переконання апелянта, за відсутності процесуального рішення органу досудового розслідування у формі постанови про обрання заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя своєю ухвалою фактично обрав, а не санкціонував, захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту тимчасово вилученого майна у ОСОБА_8 в межах даного кримінального провадження, тим самим виявив упередженість на користь сторони обвинувачення та своїм процесуальним рішенням підмінив процесуальне рішення органу досувого розслідування, чим порушив принцип верховенства права та безпідставно втрутився у здійснення права приватної власності, ігноруючи приписи ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також в поданій апеляційній скарзі представник власника майна стверджує, що оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що у даному кримінальному провадженні кому-небудь повідомляли про підозру, тому відповідно до положень ст.219 КПК в новій редакції, строк досудового розслідування ще не почав обчислюватися, а поза часом досудового розслідування не можуть вчинятися будь-які процесуальні дії, у зв`язку з чим постановлена слідчим суддею ухвала про обрання заходу забезпечення кримінального провадження є передчасною, а висновки слідчого судді про те, що арештоване майно тимчасово було вилучене під час проведення досудового розслідування 05.02.2024 року ґрунтуються лише на припущеннях та суперечать приписам ст.219 КПК.

Поміж іншого зазначає, що посилання слідчого судді на приписи частини першої ст.40-1 КПК про те, що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого, не спростовують тієї обставини, що за ч.1 ст.171 КПК лише прокурор або слідчий за погодженням з прокурором, може звертатися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. При цьому, ніщо не заважало прокурору, який призначений здійснювати процесуальне керівництво на стадії досудового розслідування, за умови дотримання інших приписів КПК, подати слідчому судді клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження та підтримувати його в суді.

На підставі викладеного, представник власника майна просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року та вирішити питання про повернення дізнавачу без розгляду клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у ОСОБА_8 05.02.2024 року, як подане неповажним суб`єктом та забезпечити негайне повернення майна, яке було тимчасово вилучене.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що в судовому засіданні під час прийняття відповідного рішення слідчим суддею було проголошено вступну і резолютивну частину оскаржуваної ухвали, а повний текст був вручений лише 21.02.2024 року. Тому, на переконання представника власника майна, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В судове засідання апеляційної інстанції власник майна - ОСОБА_8 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягали на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та повернути клопотання дізнавачу без розгляду, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання начальника сектору дізнання про арешт майна та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 16 лютого 2024 року. Натомість слідчим суддею цього дня було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення (а.с.95).

Разом з тим, як стверджує апелянт і про це свідчать матеріали справи, повний текст оскаржуваної ухвали слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року був отриманий представником власника майна адвокатом ОСОБА_7 21 лютого 2024 року (а.с.102), що свідчить про відсутність у представника власника майна достатнього часу для ознайомлення з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення та підготовки і подання апеляційної скарги.

Враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведені правові позиції, як Об`єднаної палата ККС ВС, так і Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили представника власника майна адвоката ОСОБА_7 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк підлягає поновленню відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.167 та ч.2 ст.168 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст.168 КПК забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на мобільний телефон в корпусі зеленого кольору, в чохлі чорного кольору марки «Tecnosparc» та мобільний телефон марки «Realme» з написом на задній кришці білого кольору з двома чорними полосами «DARE TOLEAR, слідчий суддя посилався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вказане у клопотанні майно має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення і може бути використано як доказ факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження, а інформація, що у них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження і потребує додаткового дослідження та застосування спеціальних знань, тому для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою забезпечення збереження речових доказів, є необхідність накладення арешту на вищезазначене майно. При цьому, слідчий суддя зазначив, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (законного володільця) майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Підрозділу дізнання відділення поліції №11 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000013 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України про те, що до ЧЧ ВП №11 ДРУП 05.02.2024 о 17-10 надійшло повідомлення від начальника СКП про те, що під час відпрацювання території обслуговування на автостоянці розташованій за адресою: сел. Царичанка, вул. Центральна, 118з, Дніпровського району Дніпропетровської області було зупинено громадянина ОСОБА_8 котрий побачивши працівників поліції викинув на землю паперову коробку в котрій містилася речовина зовні схожа на наркотичну (ЄО №739 від 05.02.2024 року) (а.с.59).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 05.02.2024 року (а.с.65-68), проведеного на ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_1 , на бруківці було виявлено паперову коробку, біля якої знаходився ОСОБА_8 . Оглядом вказаної паперової коробки встановлено, що вона замотана в поліетиленову плівку та на ній мається паперова помітка, на якій є напис: «Камянське. Дніпропетровська область. Царичанка. Поштомат Нова пошта 6387. Вул.Центральна,118З. Номер ТТН 8583. Данні відправника приватна особа ОСОБА_10 , м.Запоріжжя, Відділення 771, Т. НОМЕР_1 , та надпис направлено відправлення: приватна особа ОСОБА_11 , смт. Царичанка, поштомат 6387, Т.". В ході огляду вмістимого безпосередньо коробки встановлено, що в ній мається інструкція по експлуатації, поліетиленовий пакет з двома металевими та двома пластмасовими гвинтами, а також замотаний в поліетиленовий пакет предмет зовні схожий на ліхтар зовнішнього освітлення чорного кольору. В ході огляду предмету зовні схожого на ліхтар зовнішнього освітлення, в середині корпусу було виявлено поліетиленовий згорток, обмотаний ліпкою стрічкою, в ході огляду якого було встановлено, що в ньому міститься два сліп пакети: в одному міститься речовина білого кольору в порошкоподібній формі, в другому міститься ще один сліп пакет, в якому міститься речовина білого кольору в порошкоподібній формі. Вказані поліетиленові сліппакети було поміщено до паперового спецпакету, опечатано та вилучено до ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. Також в ході огляду місця події паперову коробку з паперовою біркою було поміщено до паперового спецпакету, опечатано та вилучено до ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, предмет чорного кольору зовні схожий на ліхтар зовнішнього освітлення також поміщено до паперового спецпакету, опечатано та вилучено до ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області. В ході подальшого огляду присутній на місці події ОСОБА_8 надав працівникам поліції мобільний телефон марки «Realme» з написом на тильній частині корпусу «DARE TOLEAR», який має екран темного кольору та задню частину корпуса білого кольору з двома чорними полосами, який було поміщено до спецпакету № SUD1149626, опечатано та вилучено до ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Згідно заяви ОСОБА_8 від 05.02.2024 року (а.с.72), останній не заперечував проти того, щоб працівники поліції провели огляд автомобіля Reno НОМЕР_2 , котрим він керує на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Відповідно до протоколу огляду місця події від 05.02.2024 року (а.с.69-71), проведеного за адресою вул. Центральна,118З в смт. Царичанка, Дніпровського району, Дніпропетровської області на стоянці, розташованій поряд з приміщенням «АТБ», було виявлено автомобіль марки «Renault», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , користувачем якого є ОСОБА_8 . У ході огляду салону вищезазначеного транспортного засобу, проведеного з дозволу ОСОБА_8 , на верхній частині панелі приладів автомобіля було виявлено мобільний телефон, в корпусі зеленого кольору, в чохлі чорного кольору марки «Tecnosparc», який в ході огляду було поміщено до спецпакету №7202945, опечатано та вилучено до ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Зі змісту пояснень ОСОБА_8 від 05.02.2024 року (а.с.73) вбачається, що 05.02.2024 року близько 17-00 год він приїхав на автомобілі марки Рено Меган сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , до супермаркету АТБ в смт. Царичанка, по вул. Центральній, де на паркувальному майданчику залишив автомобіль та пішов до приміщення магазину АТБ з метою придбати продукти харчування, але так як там була велика черга, він відразу вийшов з магазину та пішов в сторону поштомату Нова пошта, що знаходиться на вулиці біля супермаркету. Проходячи біля поштомату він побачив, що в ньому відкрилася одна комірка, в якій знаходилася якась коробка, яку він забрав з собою. Кому саме належить вказана коробка не знає. Після цього він попрямував до свого автомобіля та в цей момент до нього підбігли троє невідомих йому раніше чоловіків, які стали його хапати за руки, через що він злякавшись за своє здоров`я став відходити від них, оскільки не розумів хто вони такі. Потім вони його звалили на землю та надягли кайданки і він деякий час продовжував лежати на землі, а потім йому один з чоловіків надав посвідчення працівника поліції та він підвівся на ноги. Через деякий час на місце приїхали інші працівники поліції, які знаходилися біля мене та в подальшому в присутності двох запрошених понятих стали проводити огляд вищевказаної коробки. При розкритті даної коробки в ній знаходився якийсь ліхтар, розібравши який всередині ліхтаря було виявлено два поліетиленових згортки з білою речовиною, погодження якої йому не відоме. Вказані предмети працівниками поліції було поміщено до спецпакетів та вилучено до поліції. Також в ході огляду було вилучено його мобільний телефон марки Xiaomi Redmi з сім-картою Водафон НОМЕР_4 , який також було поміщено до спецпакету поліції. Кому саме належить вказана коробка, в якій було виявлено невідому речовину білого походження йому не відомо. Далі за його письмовим дозволом працівниками поліції було проведено огляд автомобіля на якому він приїхав. В ході огляду в салоні автомобіля працівниками поліції було виявлено його робочий мобільний телефон з сім-картою Київстар НОМЕР_5 , який також було оглянуто та вилучено працівниками поліції.

Згідно постанови начальника сектору дізнання відділення поліції №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 05 лютого 2024 року, зокрема, вилучений в ході огляду місця події мобільний телефон марки «Realme» з написом на задній кришці білого кольору з двома чорними полосами «DARE TOLEAR», поміщений та опечатаний до спецпакету №SUD1149626, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000013 від 05.02.2024 року та передано на зберігання відповідальній особі ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 75-76).

Згідно постанови начальника сектору дізнання відділення поліції №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 05 лютого 2024 року вилучений в ході огляду місця події мобільний телефон в корпусі зеленого кольору, в чохлі чорного кольору марки «Tecnosparc», котрий було поміщено до спецпакету №7202945, було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000013 від 05.02.2024 року та передано на зберігання відповідальній особі ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с. 77-78).

Відповідно до постанови начальника сектору дізнання відділення поліції №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 від 06 лютого 2024 року (а.с. 86-88) у кримінальному провадженні №0000013 від 05.02.2024 року призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу з наданням експертам для дослідження мобільних телефонів марки «Tecnosparc» і «Realme», та в подальшому постановою начальника сектору дізнання відділення поліції №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 від 14 лютого 2024 року уточнено питання, винесені на розгляд судової комп`ютерно-технічної експертизи (а.с. 89-91).

Згідно листа старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 від 12.02.2024 року (а.с.81), зокрема, вбачається, що Головним СУ ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000327 від 19.04.2023, серед іншого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК, у зв`язку з чим, останній повідомляє начальнику СД ВП №11 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що у вилучених в ОСОБА_8 мобільних телефонах містяться відомості, що мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у вищевказаному кримінальному провадженні, зокрема, переписки з учасниками організованої групи та просить вирішити питання про звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вищевказані мобільні телефони з метою збереження речових доказів та відомостей, що містяться в них, та проведення експертних досліджень відносно вказаних мобільних телефонів для виявлення, в тому числі, видалених переписок з особами, причетними до вчинення незаконного збуту наркотичних засобів. Не накладення арешту на вказані речові докази може призвести до повернення мобільних телефонів власнику та знищення доказової інформації як в кримінальному провадженні за фактом незаконного зберігання ОСОБА_8 наркотичних засобів, так і в кримінальному провадженні №0000327 від 19.04.2023.

Зі змісту клопотання начальника сектору дізнання про накладення арешту на майно (а.с.53-58) вбачається, що ним порушується питання про накладення арешту на мобільний телефон в корпусі зеленого кольору, в чохлі чорного кольору марки «Tecnosparc» та на мобільний телефон марки «Realme» з написом на задній кришці білого кольору з двома чорними полосами «DARE TOLEAR», оскільки є достатні підстави вважати, що вищезазначені термінали мобільного зв`язку можуть містити інформацію у вигляді вхідних та вихідних дзвінків, СМС листування через мережу мобільних операторів України, вхідних та вихідних дзвінків, СМС, графічних зображень в месенджерах Telegram, WhatsApp, Viber та інших, обмін яких здійснювався з номером мобільного терміналу мобільного зв`язку, зазначеному на біркі, вилученій в ході огляду посилки "", а також з адміністратором підприємства надання послуг поштового зв`язку "Нова Пошта" щодо відслідкування руху та порядку отримання вилученої в ході огляду місця події посилки, збереження та використання котрої при проведенні відповідної судової комп`ютерно-технічної експертизи та подальшого досудового розслідування, надасть можливість встановити обставини, які підлягають доказуванню по кримінальному провадженню, забезпечить проведення необхідних експертиз, надасть можливість встановити коло осіб, які можуть бути причетними до вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів шляхом прив`язки останніх до терміналів мобільного зв`язку, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, попередження можливих фактів їх знищення, пошкодження та внесення в них непоправних змін, існує необхідність у накладенні на них арешту.

Отже враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, на даний час наявні правові підстави, визначені п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК, для накладення арешту на майно, оскільки воно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні та узгоджується з положеннямиабз.2 ч.10 ст.170 КПК, за змістом якої не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В контексті зазначеної норми закону апеляційний суд вважає, що начальником сектору дізнання належним чином у своєму клопотанні доведено, а слідчим суддею встановлено необхідність такого арешту майна.

Таким чином, наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання про арешт майна, є змістовними та відповідають вимогам ч.5 ст.173 КПК. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи представника власника майна, як підстави для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи представника власника майна про те, що оскільки в даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, тому визначений ст.219 КПК строк досудового розслідування ще не почав обчислюватися та поза часом досудового розслідування не можуть бути вчинені будь-які процесуальні дії, так як, відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З наведеної норми вбачається, що закон не обмежує можливість накладення арешту виключно на майно особи, яка б мала певний статус в кримінальному провадженні (підозрюваний, обвинувачений, засуджений). Окрім того, на даний час органом досудового розслідування проводяться необхідні слідчі дії для визначення осіб причетних до скоєння кримінального правопорушення.

Разом з тим, не заслуговують на увагу апеляційного суду й посилання представника власника майна на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна неналежним суб`єктом, з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 КПК дізнання - це форма досудового розслідування, в якій здійснюється розслідування кримінальних проступків.

Згідно п.п.4-1 ч.1 ст.3 КПК дізнавач - службова особа підрозділу дізнання органу Національної поліції, органу безпеки, органу Бюро економічної безпеки України, органу Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, у випадках, установлених цим Кодексом, уповноважена особа іншого підрозділу зазначених органів, які уповноважені в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків.

Згідно ч.3 ст.38 КПК дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів Бюро економічної безпеки України; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до ч.1 ст.40-1 КПК дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.40-1 КПК дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

З матеріалів справи вбачається, що до слідчого судді із клопотанням про арешт майна звернувся начальник сектору дізнання відділення поліції №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 , погодженим керівником Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_6 .

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що начальник сектору дізнання відділення поліції №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 мав передбачені законом повноваження на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

У свою чергу слід зауважити, що згідно ч.2 ст.214 КПК початок досудового розслідування, всупереч доводам апелянта, визначається моментом внесення до ЄРДР та саме з цього часу дізнавач, слідчий та прокурор мають право на вчинення відповідних процесуальних дій в рамках кримінального провадження, за вийнятком огляду місця події (ч.3 ст.214 КПК).

За таких обставин зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, за яких адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги представника власника майна адвоката ОСОБА_7 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року про арешт майна, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.117 та ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000013 від 05.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4