Справа № 574/363/24
Провадження № 1-кп/574/85/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області кримінальне провадження №0000426 від 09.04.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Сніжки, Буринського району, Сумської області, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст. 79 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу У країни, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.53 Земельного Кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Згідно ч.2 ст.54 Земельного Кодексу України навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплину ти на додержання режиму використання таких земель.

Відповідно ст. 54-1 Земельного кодексу України з метою охорони культурної спадщини на використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, буферної зони, історичного ареалу населеного місця, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини встановлюються обмеження відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення. Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру.

Режим використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини визначається науково-проектною документацією у сфері охорони культурної спадщини, а до затвердження такої документації - Законом України "Про охорону культурної спадщини".

Згідно ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться, зокрема: землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико культурного призначення.

Розпорядженням представника Президента України «Про державний реєстр пам`яток археології області» від 19.07.1994 №227 на підставі постанови КМУ від 14.09.1993 №131 «Про додаткові заходи щодо забезпечення видання томів Зводу пам`яток історії та культури України» об`єкт культурної спадщини - майдан, поховальна споруда (охоронний номер пам`ятки не присвоєно), що відноситься до категорії пам`яток місцевого значення ІІІ-ІІ тис. до н.е., XVII ст. включений до реєстру пам`яток археології області.

05.11.2012 Управлінням культури і туризму Сумської ОДА складено облікову картку на об`єкт культурної спадщини «Майдан», поховальну, що відноситься до категорії пам`яток місцевого значення ІІІ-ІІ тис. до н.е., XVII ст.

Вказаний об`єкт культурної спадщини Наказом Міністерства культури України №604 від 04.07.2013 включено до державного реєстру культурних пам`яток України та присвоєно охоронний номер 2581-См.

У порушення вищевказаних вимог законодавства України осінню 2023 року, у не встановлений слідством час і день у ФОП ОСОБА_3 , який достовірно знав про відсутність відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у його власність або надання у користування земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0084 з призначенням для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини загальною площею 0,3113 Га. на якій розташований об`єкт культурної спадщини «Майдан» охоронний номер 2581-См, та межує із земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :05:002:0099, що перебуває в оренді останнього, виник злочинний умисел, направлений на самовільне захоплення частини земельної ділянки на вказаній вище території, шляхом їх розорювання та засадження сільськогосподарською культурою «озима пшениця».

Реалізуючи вказаний злочинний намір ОСОБА_3 осінню 2023 року (точний день і час під час досудового розслідування не встановлені), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 13, 14 Конституції України, ч. 3 ст. 79, ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. ст.53, 54, 54-1, 150 Земельного кодексу України діючи умисно, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди земельної ділянки та їх державної реєстрації, будучи зареєстрованим як суб`єкт господарювання ФОП, під час обробітку орендованої ним земельної ділянки ОСГ кадастровий номер :05:002:0099 здійснив самовільне зайняття частини земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0084 на площі 0,246 Га з призначенням для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини, на якій розташований об`єкт культурної спадщини «Майдан», поховальна споруда, що відноситься до категорії пам`яток місцевого значення ІІІ-ІІ тис. до н.е., XVII ст., яка Наказом Міністерства культури України №604 від 04.07.2013 включена до державного реєстру культурних пам`яток України та присвоєно охоронний номер 2581-См і розташована за 0,887 км на південь від південної околиці села і 0,708 км на захід від польової дороги, що веде від с. Сніжки до с. Вишневий Яр (нежиле) Конотопського району Сумської області на території Дубов`язівської селищної ради і відповідно до ст. 53. ст. 150 Земельного кодексу України, належить до особливо цінних земель, шляхом її розорювання та засадження сільськогосподарською культурою «озима пшениця».

Оглядом місця події 23.04.2024 за участю представника Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області й спеціаліста Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» виявлено факт самовільного захоплення ОСОБА_6 частини вказаної вище земельної ділянки кадастровий номер :05:002:0084 на площі 0,246 Га з призначенням для забезпечення охорони об`єктів культурної спадщини, на якій розташований об`єкт культурної спадщини майдан, поховальна споруда (охоронний номер пам`ятки не присвоєно), що відноситься до категорії пам`яток місцевого значення ІІІ-ІІ тис. до н.е.. XVII ст.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілому Дубов`язівській селищній раді Конотопського району Сумської області матеріальну шкоду на суму 2 456,31 грн.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.197-1 КК України.

До суду надійшла угода про примирення обвинуваченого з потерпілим, укладена 17.07.2024 року між ОСОБА_3 та представником потерпілого Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області ОСОБА_5 .

За умовами вказаної угоди сторони примирились, дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.197-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу розміром 100 неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин викладених у обвинувальному акті та угоді визнав повністю, вказав, що він цілком розуміє характер пред`явленого обвинувачення, свої права і обов`язки, зміст угоди про примирення, наслідки її укладення і затвердження, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, а також погодився на призначення йому узгодженого сторонами угоди покарання та наполягав на затвердженні угоди про примирення.

Представник потерпілого ОСОБА_5 підтвердила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, підтримала угоду про примирення та просила її затвердити.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти затвердження укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 угоди про примирення, оскільки вона відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Згідно ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно із ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинено кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК та/або закону, не порушують інтересів суспільства, прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Також, суд переконався, що укладення між ОСОБА_3 та потерпілим угоди про примирення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Враховуючи вищевикладене, оскільки укладена сторонами угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.69 КК України відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення та призначення ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався та клопотання про його застосування до суду не надходило.

Керуючись ст.ст.314, 368, 370, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про примирення, укладену 17.07.2024 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та представником потерпілого Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000426 від 09.04.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, та із застосуванням ст.69 КК України, призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 100 неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же самий строк з моменту вручення його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1