ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/866/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог статей 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статей 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 9 квітня 2022 року о 21 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до 10 травня 2023 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних органів або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, до моменту його затримання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав частково та пояснив, що 9 квітня 2023 року йому зателефонувала знайома на ім`я ОСОБА_7 та повідомила, що батьку погано. Він підійшов до взводного і попросився додому, але той йому відмовив. ОСОБА_2 вирішив поїхати щоб допомогти батьку по господарству та дивитись за ним. Нікуди тікати він не хотів. Коли повертався до в/ч, то його було затримано в м. Одеса.

Надаючи відповіді на питання, обвинувачений додав, що йому було роз`яснено порядок отримання звільнень, відпусток та яка відповідальність передбачена за самовільне залишення військової частини, однак, він у ранньому дитинстві втратив матір і не хотів втратити і батька. Будь-які документи на підтвердження хвороби батька він взводному не надавав. Визнав що вчинив неправильно, але вважає, що не було іншого виходу, оскільки були поважні причини.

Не дивлячись на такі показання обвинуваченого ОСОБА_2 , дослідивши та перевіривши в судовому засіданні докази, зібрані по справі, суд уважає повністю доведеною його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при викладених у обвинувальному акті обставинах, що підтверджується даним, які містяться в:

-повідомленні від 14 квітня 2023 року командиром в/ч НОМЕР_2 ТУ ДБР про вчинення солдатом ОСОБА_2 кримінального правопорушення, оскільки 9 квітня 2023 року близько 21 год. 00 хв. під час вечірньої перевірки було виявлено його відсутність. На телефоні дзвінки не відповідає, місце знаходження невідомо (а.с. 55);

-наказі командира в/ч НОМЕР_2 від 10 квітня 2023 року № 110-ДП про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення в/ч солдатом ОСОБА_2 (а.с. 56);

-наказі командира в/ч НОМЕР_2 від 11 березня 2023 року № 291 про призначення ОСОБА_2 солдатом резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу з відповідним окладом (а.с. 58);

-акті службового розслідування від 14 квітня 2023 року щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (а.с. 59-61);

-наказі командира в/ч НОМЕР_2 від 14 квітня 2023 року № 120-ДП, відповідно до якого, у зв`язку з порушенням ОСОБА_2 вимог ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст. 11,16,49 Статуту внутрішньої служби ІНФОРМАЦІЯ_2 йому оголошено сувору догану (а.с. 62-63);

-копії військового квитка ОСОБА_2 Серія НОМЕР_3 (а.с. 64-65);

-протоколі затримання ОСОБА_2 10 травня 2023 року в м. Умань (а.с. 77);

-показаннях свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 . ОСОБА_2 знає з березня 2023 року, коли він прибув для проходження служби у вказану частину, де свідок був командиром роти, а обвинувачений на посаді солдата резерва. Так, ОСОБА_2 самовільно залишив частину, про що він повідомив командира взводу. Почали його шукати, телефон був поза зоною. Про вказане свідок написав рапорт та повідомили командира частини. За весь час відсутності ОСОБА_2 з ним був відсутній зв`язок. Також ОСОБА_8 зазначив, що всім військовослужбовцям на шикуванні роз`яснюються підстави кримінальної та адміністративної відповідальності. За сімейними обставинами військовослужбовцям може надаватися відпустка, але за умови, що є підтвердження перебування близької людини у тяжкому стані, однак ОСОБА_2 з будь-яким рапортом письмово чи усно з цього приводу не звертався;

-показаннях свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 знає по службі в в/ч НОМЕР_2 , він був його підлеглим. До вказаної в/ч ОСОБА_2 прибув у березні 2023 року, у квітні місяці на вечірній перевірці було виявлено його відсутність. Охарактеризував ОСОБА_2 задовільно, оскільки останній неодноразово вживав спритні напої, підбурював інших військових на порушення дисципліни.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що в нього були поважні причини залишити в/ч про що він повідомив своє керівництво, то суд розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення останнім кримінальної відповідальності, оскільки вони були спростовані свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в суді зазначили, що ОСОБА_2 з будь якими рапортами письмово чи усно про необхідність відрядження через стан здоров`я батька не звертався. Крім того, увесь час, що ОСОБА_2 був відсутній, з ним був відсутній зв`язок. Разом з тим, стороною захисту не було надано жодного доказу на підтвердження таких доводів обвинуваченого.

Крім того, надаючи відповіді на питання суду, ОСОБА_2 пояснив, що протягом місяця, що він, ніби то, перебував з батьком, останній самостійно не звертався до в/ч, не повідомляв місце свого знаходження та причини самовільного залишення в/ч, а його протиправна діяльність була зупинена правоохоронними органами.

Таким чином, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи обвинуваченого ОСОБА_2 , уважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість останнього у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_2 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого, який несудимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, стан здоров`я, знаходження на утриманні батька-інваліда, є військовослужбовцем, однак має незадовільну характеристику за місцем проходження служби.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Щодо доводів сторони захисту про визнання обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття та сприяння розкриттю злочину, то суд їх не приймає до уваги з огляду на таке.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого кримінального правопорушення, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС від 9 червня 2022 року справа № 161/2844/20, провадження № 51 - 6079 км 21).

Проте, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_2 під час судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, визнав лише частково, вказуючи, що він не міг вчинити по іншому через наявність поважної причини - хвороба батька. Разом з тим, таке твердження обвинувачення в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, при цьому таке сприяння має бути активним та певною мірою ініціативним.

Проте, захисником не було доведено в судовому засіданні, що ОСОБА_2 будь-яким чином допомагав чи сприяв в установленні невідомих органу досудового розслідування обставин. Між тим, ОСОБА_2 , намагаючись уникнути справедливого покарання, свою вину визнав частково, вказуючи, що в нього були поважні підстави для самовільного залишення військової частини.

З урахуванням наведеного, суд уважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкцією за ч. 5 ст. 407 КК України.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_2 та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Також, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним процесуальних обов`язків, суд уважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті відносно останнього залишити без зміни.

Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 вираховувати з дня фактичного затримання, а саме, з 10 травня 2023 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 10 травня 2023 року до набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення вол.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті - залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1