Справа № 488/1800/24
Номер провадження № 1-кп/488/260/24
У Х В А Л А
Корабельний районний суд міста Миколаєва
в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисників адвокатів ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням,-
ОСОБА_6 за частиною 2 статті 15, пунктом 1 частини 2 статті 115, частини 1 статті 263 КК України, -
На розгляді Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за частиною 2 статті 15, пунктом 1 частини 2 статті 115, частини 1 статті 263 КК України, якому обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
21.06.2024 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_6 раніше обраної міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк дії якої спливає 07.07. 2024 року.
В обгрунтування свого клопотання прокурор зазначає, що продовжують існувати ризики ухилення обвинуваченого від суду, вчинення ним нових злочинів, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків, яких він знає.
В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання з мотивів, наведених у ньому та вважав, що більш м`який вид запобіжного заходу не здатен запобігти заявленим ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину та репутацію обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_9 клопотання прокурора підтримав та просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Портерпілий ОСОБА_10 вважав за можливе обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі з огляду на необхідність останнього йти захищати державу від збройного агресора.
Захисники вважали недоцільним продовження обвинуваченому даної міри запобіжного заходу та просили змінити їх підзахисному запобіжний захід на більш м`який, зокрема на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений підтримав позицію захисників.
Приймаючи рішення щодо заявленого клопотання сторони обвинувачення колегія виходить з такого.
Відповідно до приписів ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За приписами ч.ч.3 та 4 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Щодо заявлених ризиків, то згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у тому числі у вчиненні кримінального правопорушення за п.1 ч.2 ст.115 КК України, яке відповідно до частини 6 статті 12 КК України є особливо тяжким та за яке передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, а також у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України, за яке передбачене покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, тяжкість покарання, що може бути застосоване відносно ОСОБА_6 у разі доведення його вини, репутація обвинуваченого та відсутність чинників, які б утримували обвинуваченого від втечі, свідчать про високу ймовірність ризику його переховування від суду.
Окрім того, дружина обвинуваченого на даний час мешкає на тимчасово окупованій території України у Автономній Республіці Крим разом з їх спільною донькою. Відтак, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує в разі визнання винним за вироком суду, ОСОБА_6 матиме можливість переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. у тому числі на території, які наразі є непідконтрольною Україні та виїзд до якої не потребує наявності закордонного паспорту.
Доводи обвинуваченого, що на даний час він з дружиною не спілкується, не спростовують існування у нього такої можливості.
Щодо ризику вчинення ОСОБА_6 нових злочинів та продовження кримінального правопорушення, то доводи прокурора є слушними, з огляду на те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, стабільного легального джерела прибутку не має, за місцем проживання характеризується посередньо.
За наведеного, приймаючи до уваги положення ч.2 ст.183 КПК України, доведеність вище вказаних ризиків, тяжкість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 та міри покарання, передбаченої за даним обвинуваченням у разі доведеності його винним, а також враховуючи вчинення обвинуваченим злочину за обтяжчуючих обставин -загальнонебезпечним способом, а також в громадському місці під час скупчення людей, застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданою та необхідною для запобігання заявленим ризикам, чого неможливо досягти із застосуванням більш м`яких видів запобіжних заходів, в тому числі такого як домашній арешт, і що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стосовно позиції сторони захисту щодо можливості обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, то з огляду на наведені вище обставини, інший запобіжний захід не здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178,183, 331 КПК України, суд,-
Клопотання прокурора задовольнити.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 20.09.2024 року включно.
У клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити за необгрунтованістю.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2