Справа № 947/259/24
Провадження № 1-кп/947/668/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001639 від 21.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001639 від 21.11.2023року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 просив призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття справи, внесення подання про визначення підсудності немає.

Прокурор ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, не працює, не має постійного джерела доходів, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, впливати на свідків, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення вказаного кримінального провадження, за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про повернення прокурору обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, з підстав викладених в письмовому клопотанні.

Крім того, захисник ОСОБА_6 надала письмові заперечення адвоката ОСОБА_7 про невідповідність обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001639 від 21.11.2023року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України та його повернення прокурору, обгрунтування та доводи викладені в письмовому вигляді.

Захисник ОСОБА_6 зауважила, що у зв`язку з тим, що клопотання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 їй було направлено на електронну пошту, але вона не надала згоди щодо отримання корреспонденції на електронну пошту, тому не буде висловлювати свою думку щодо клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що клопотання про продовження дії запобіжного заходу отримав 06.03.2024 року о двадцатій годині через адміністрацію ДУ "ОСІ". Обвинувачений ОСОБА_5 щодо вирішення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав думку свого захисника ОСОБА_8 .

Суд, вислухав думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт з додатками, клопотання захисника ОСОБА_4 , заперечення захисника ОСОБА_7 , дійшов до таких висновків.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. В обвинувальному акті, зокрема зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України). Саме сформульованим обвинуваченням визначаються межі судового розгляду (ч. 1 ст. 337 КПК України).

З наведеного вбачається, що визначення способу та обсягу викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті належить до дискреційних повноважень прокурора. Адже виключно прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому КПК України. При цьому кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг.

Вказана позиція кореспондується з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03.07.2019 року по справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18). Відповідно до названої позиції, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Як попередньо зазначалося, визначення ступеня деталізації опису обставин вчинення злочину в обвинувальному акті належить до повноважень прокурора, разом з тим, зміст та спосіб викладення вказаних обставин повинні давати можливість обвинуваченому в достатній мірі розуміти суть висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки позиції сторони захисту.

Також суд не приймає до уваги посилання сторони захисту як підставу для повернення обвинувального акту прокурору відсутність печатки на обвинувальному акті, який затверджений прокурором. Суд звертає увагу захисника на те, що відповідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт набуває статусу офіційного документу з моменту його затвердження прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні. Окрім того зазначена норма кримінального процесуального закону не містить обов`язкової вимоги щодо необхідності скріплення гербовою печаткою підпису уповноваженої особи компетентного органу для надання йому статусу офіційного документа.

У Додатку № 55 до Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 № 27, визначено орієнтовний перелік документів, підписи на яких скріплюються гербовою печаткою у разі їх створення у паперовій формі або засвідчуються кваліфікованою електронною печаткою прокуратури у разі їх створення в електронній формі. Вказаним Додатком не передбачено застосування гербової печатки щодо затвердження обвинувального акта. Зазначено лише, що в інших необхідних випадках гербова печатка проставляється на документах за рішенням Генерального прокурора, його першого заступника чи заступника, керівників регіональних, місцевих прокуратур, що здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

Крім того, з 2019 року Верховний Суд неодноразово висловлювався про відсутність вимог закону про скріплення обвинувального акту печаткою, з цього питання приводу. Зокрема, у постанові від 27.11.2019 р. у справі № 473/4471/18 Верховний Суд зазначив, що кримінальним процесуальним законом не передбачено скріплення прокурором обвинувального акта печаткою.

Крім того, у постанові від 10.06.2021р. у справі № 638/1317/19 Верховний Суд вказав, що закон не містить такої вимоги до обвинувальних актів, як скріплення їх печаткою.

Так, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001639 від 21.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, згідно з положеннями ч.1 ст.291 КПК України затверджено і підписано прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 , старшим групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Підпис супровідного листа заступником керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси, прокурором ОСОБА_9 , який обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України "Про прокуратуру", діяв у межах своїх повноважень, не суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства щодо звернення з обвинувальним актом до суду і не може слугувати підставою для його повернення.

Посилання захисника на направлення до суду обвинувального акту на його думку не процесуальною особою та посилання на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт. Додатки до обвинувального акта, визначені ч.4 ст. 291 КПК України, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акта прокурору.

В обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0001639 від 21.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України стороною обвинувачення здійснено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, зазначені анкетні відомості щодо учасників кримінального провадження, зазначені усі необхідні відомості, передбачені ст. 291 КПК України.

При цьому, під час підготовчого провадження, суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі надавати юридичної оцінки зібраним по кримінальному провадженні доказам, їх достатності для доведеності винуватості обвинуваченого у інкримінованому кримінальному правопорушенні, оскільки оцінку доказам та усім обставинам по кримінальному провадженні, суд надає під час судового розгляду кримінального провадження по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.

За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відповідає вимогам чинного КПК України, суттєвих порушень щодо обвинувального акта, за яких суд має повернути обвинувальний акт прокурору, судом не встановлено, а тому підстав для його повернення прокурору суд не вбачає.

Таким чином, у задоволенні клопотань захисників щодо повернення обвинувального акта прокурору слід відмовити.

Також, враховуючі територіальне розташування вулиць та будинків, а саме: АДРЕСА_1 за своє територіальністю відносятся до Київського району міста Одеси, дане кримінальне провадження підсудне Київському районному суду м. Одеси, підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження немає, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. За таких обставин є достатньо підстав для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду у вікритому судовому засіданні.

Також, суд вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно статті 184 ч.2 КПК України, копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, тому не надання захисником ОСОБА_4 згоди на отримання корреспонденції на її електронну пошту, не впливає на розгляд клопотання прокурора за змістом.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

При вирішені питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

При продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 177-178 КПК України, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує останньому в разі визнання його винним у його вчиненні, тому існують ризики того, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, уникнути від явки до суду, суд приходить до висновку, що прокурором доведені ризики передбачені ст.177 КПК України та вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 наявності вищезазначених ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе залишити без змін раніше визначений обвинуваченому розмір застави в розмірі 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: в розмірі 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, яка була визначена на досудовому слідстві, оскільки застава у менших розмірах не здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178,183,184,194,196,197,314-316,369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотань захисників про повернення прокурору обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001639 від 21.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК Українипризначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Одеси на 14.03.2024 року о 16:30 годині.

Викликати у судове засідання учасників судового провадження.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ» строком на 60 днів, тобто до 05.05.2024 року.

Залишити без змін раніше визначений розмір застави ОСОБА_5 , для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків передбачених КПК України у розмірі 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки строком на два місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду в частині продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_5 , може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині, оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1