Справа №591/3821/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_18
Номер провадження 11-кп/816/893/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 16 лютого 2024 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2024 року клопотання прокурора було задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2024 року, скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (ізоляцією від суспільства), зокрема домашній арешт, в тому числі із застосуванням електронного браслету, за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що на підставі наданих у судовому засіданні показів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , можна дійти висновку, що стороною обвинувачення невірно кваліфіковано діяння ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, всі свідки, очевидці події, надають покази, аналогічні поясненням обвинуваченого, що також підтверджується постановою старшого слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 09.05.2023, про проведення одночасного допиту двох або більше осіб.

Апелянт зауважує, що стороною захисту не заперечується обставина здійснення обвинуваченим пострілу, яке відбулося саме з необережністю, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Окрім цього, на переконання апелянта, прокурором не надано до суду доказів, які свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, ризик переховування від правосуддя, тяжкість вчиненого не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для тримання під вартою.

Окрім цього, ані потерпілі, ані свідки не звертались із відповідними заявами про наявність незаконного впливу обвинуваченого на них. Так, потерпіла у справі наразі перебуває за кордоном, місце її перебування невідомий. Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є військовослужбовцями та їх місце несення служби є невідомим також. Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 вже допитані в судовому засіданні та їх свідчення покладені в основу невинуватості ОСОБА_14 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Апелянт зауважує, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, де проживає разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_15 , братом ОСОБА_16 , 2005 року народження та неповнолітньою сестрою ОСОБА_17 , 2009 року народження, які потребують допомоги в матеріальному утриманні, у зв`язку із чим обвинувачений добровільно мобілізувався та вступив до лав Збройних Сил України.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, на підтвердження чого від обвинуваченого надійшла розписка про отримання повідомлення.

Від прокурора та захисника надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, обізнаний про місце проживання свідків та потерпілих. Тому, висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що ризики, які встановлені під час застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 07 до 15 років, що свідчить про неможливість зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу на інший, не пов`язаного з триманням під вартою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є пропорційним ризикам у кримінальному провадженні за ч. 1 ст.115 КК України, оскільки ризик того, що ОСОБА_5 зможе перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, шляхом незаконного впливу на свідків та потерпілої, з часу обрання відносно нього запобіжного заходу або переховуватися від суду не зменшився.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Отже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував всі обставини, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, яка б в повній мірі забезпечила запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи в апеляційній скарзі про зміну відносно обвинуваченого запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою суд апеляційної інстанції до уваги не бере, вважає, що такі спростовуються матеріалами провадження.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити, що судовий розгляд кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України триває, судове провадження не завершено, а тому оцінивши в сукупності тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, загрозу призначення суворого покарання, характер вчинених дій, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інший запобіжний захід відносно останнього, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час проведення судового провадження, для запобігання ризикам при здійсненні процесуальних дій для завершення судового провадження.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочину в якому він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів є ускладненим.

Таким чином, зазначені доводи в апеляційній скарзі адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 щодо скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи апелянта про не вірну кваліфікацію дій ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

При розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, апеляційний суд повинен уникати наскільки це можливо, будь-якого дублювання в збиранні та оцінці доказів, які мають значення для розгляду кримінального провадження щодо доведеності висунутого обвинувачення, яке здійснюється судом першої інстанції, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції повинен відбуватись впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Твердження апелянта про те, що прокурор у клопотанні не навів обставини, якими він обґрунтовував свої доводи про продовження існування зазначених у клопотанні ризиків, не узгоджуються із матеріалами провадження та змістом клопотання.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу та свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілої та свідків, дослідження їх судом.

Тому на думку апеляційного суду, зважаючи на те, що не всі свідки були допитані судом першої інстанції та потерпіла, на даний час є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе самостійно знайти потерпілу та зв`язатися зі свідками, тим самим здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань під час досудового розслідування, для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Колегією суддів не може бути враховано доводи захисника про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, як підставу для зміни запобіжного заходу, оскільки вказане жодним чином не зменшує наявні ризики.

Окрім цього, колегія суддів зазначає про те, що наявність в обвинуваченого неповнолітньої сестри та брата, які потребують його матеріальної допомоги не може бути підставою для звільнення з-під варти останнього, оскільки вказані обставини існували до вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та не стали для нього стримуючим фактором, здатними забезпечити його належну процесуальну поведінку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3