КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3837/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року, -

за участю:

представника - адвоката ОСОБА_8 ,

прокурора - ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.04.2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001220 від 04.07.2023 року та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 17.04.2024 року обшуку, а саме: автомобіль марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію т/з «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_6 , в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.04.2024 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, та з грубим порушенням прав ОСОБА_6 , як третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Вказує, що вилучене майно не відповідає вимогам статті 98 КПК України, а відтак арешт є необґрунтованим.

Крім того, апелянт посилається і на те, що при розгляді клопотання прокурора в суді першої інстанції, було грубо порушено право ОСОБА_6 на захист своїх прав та інтересів, оскільки, всупереч вимогам ст. 135 КПК України, судом першої інстанції ОСОБА_6 викликалася для участі в судовому засіданні за декілька годин до призначеного судового засідання.

Щодо поновлення строків на апеляційне оскарження адвокат зазначає, що представника та власника майна під час розгляду клопотання прокурора в суді першої інстанції не було, повний текст оскаржуваної ухвали представник зміг отримати лише 01.05.2024 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника та просив залишити ухвалу без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.04.2024 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001220 від 04.07.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що керівник злочинної організації ОСОБА_10 , діючи умисно, спільно з її членами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та 7-ма громадянами Чеської Республіки, членами злочинної організації, з метою власного незаконного збагачення, в період часу не пізніше листопада 2022 року по 17.04.2024 (по момент припинення злочинної діяльності злочинної організації правоохоронними органами), відповідно до відведеної кожному злочинної ролі, діючи згідно раніше розробленого та узгодженого всіма учасниками злочинної організації плану в межах спільного злочинного умислу, з використанням електронно-обчислювальної техніки (комп`ютерного обладнання), пристроїв VolP телефонії та віртуальних АТС, шахрайськими способом заволоділи коштами громадянам Чеської Республіки на загальну суму 5,5 млн. грн.

Так, невстановлена органом досудового розслідування особа з числа громадян Чеської Республіки, будучи членом злочинної організації, очолюваної ОСОБА_10 , відповідно до відведеної злочинної ролі, діючи згідно раніше розробленого та узгодженого всіма учасниками злочинної організації плану в межах спільного злочинного умислу, спільно із членами злочинного угрупування ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які входили до складу злочинної організації, перебуваючи за встановленою адресою, з використанням електронно-обчислювальної техніки (комп`ютерного обладнання), пристроїв VoIP телефонії та віртуальних АТС, присвоївши собі номери телефонів, здійснювала телефонний дзвінок до громадянин Чеської Республіки.

Представляючись працівником Чеського народного банку, що не відповідає дійсності, невідома особа запевняла потерпілого про загрозу втрати коштів на його банківському рахунку, у зв`язку із чим пропонувала спосіб вирішення проблеми шляхом встановлення програмного забезпечення віддаленого доступу до комп`ютерних пристроїв, наданні відомостей про номер банківської картки, строк її дії та CVV код, після чого запевнивши про необхідність переказу коштів на безпечний рахунок, невідома особа своїми діями та вказівками потерпілому здійснила переказ коштів без відома потерпілого з банківської карти на відповідні карткові рахунки чи криптогаманці, розпорядившись у подальшому ними на власний розсуд.

У вказаному кримінальному провадженні 06.10.2023 року створено спільну слідчу групу між Чеською Республікою та Україною (Eurojust ID 80398, operation «KLAUDIE»), оскільки злочини, які розслідуються правоохоронними органами Чеської республіки та України організовані та вчинені одними і тими ж особами та є взаємопов`язаними між собою.

Так, на підставі викладеного, керуючись ст. 571 КПК України, п. 2, 8, 9 Угоди про створення спільної слідчої групи «KLAUDIE», з метою отримання доказів причетності до вчинення злочину, органом досудового розслідування отримано відомості про причетність громадян України до протиправної діяльності, які залучили громадян Чеської Республіки, та спільно вчиняли протиправні дії.

На підставі зібраних під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні матеріалів, органом досудового розслідування отримано дозвіл на проведення ряду обшуків за місцями здійснення протиправної діяльності, місцях проживання учасників злочинної організації на території м. Одеса та Одеської області у транспортних засобів які перебувають у їх користуванні.

17.04.2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16177/24-к від 11.04.2024 року, слідчими ГСУ НПУ проведено обшук автомобіля марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатом якого, окрім іншого, виявлено та вилучено: автомобіль марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію т/з «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 від 18.04.2024 року вилучене майно визначено речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

19.04.2024 року (клопотання датоване 18.04.2024 року) прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0001220 від 04.07.2023 року на майно, вилучене під час проведення 17.04.2024 року обшуку, а саме: автомобіль марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію т/з «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19.04.2024 року вказане клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси юридичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001220 від 04.07.2023 року та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 17.04.2024 року обшуку, а саме: автомобіль марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію т/з «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «BMW», моделі «X5», н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4