Житомирський апеляційний суд
Справа №275/353/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 червня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 червня 2024 року.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, розгляд справи в межах дії попередньої ухвали суду завершити не має можливості, підстав для застосування менш суворого запобіжного заходу не має, оскільки менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що прокурор не обґрунтував наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначає, що підозра є необґрунтованою, оскільки не доведено наявність у діях ОСОБА_6 умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Брусилівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України.

26 квітня 2024 року, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, офіційно не працює, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, законних джерел для існування та наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, яке пов`язані із застосуванням насильства, умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , за яке передбачено призначення покарання лише у виді позбавленням волі на значні терміни свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та обґрунтовано свідчать про існування ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд враховує, що на даний час кримінального провадження щодо ОСОБА_6 відкладено за клопотанням сторони захисту та викликано двох свідків сторони захисту для допиту в судовому засіданні, що свідчить про можливість впливу на вказаних свідків, оскільки обвинувачений зможе вільно спілкуватися з такими особами, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, колегія суддів враховує, що стороною захисту буде заявлено клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки прокурор довів наявність вказаних ризиків, а суд належним чином їх обґрунтував в ухвалі, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером кримінального правопорушення у якому він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Доводи апелянта про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Не може колегія суддів погодитись і з доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачення ОСОБА_6 необґрунтоване, оскільки він має статус обвинуваченого і стосовно нього здійснюється розгляд кримінального провадження по суті пред`явлено йому обвинувачення, а тому лише суд першої інстанції провівши дослідження усіх доказів вправі надавати їм оцінку та вирішувати чи доведена вина особи у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження не може перевірити вказані доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її прийняття, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою може бути перевірена в подальшому, де також можуть перевірятися факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 24 червня 2024 року без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: