СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/667/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2023 за №0001011, стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який навчається в середній загальноосвітній школі № 162 міста Києва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, та який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5 ,

особа, стосовно якої розглядається клопотання - ОСОБА_4 ,

законний представник - ОСОБА_6 ,

захисник - ОСОБА_7 ,

інші учасники провадження:

неповнолітній потерпілий - ОСОБА_8 ,

законний представник неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_9 ,

представник неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_10 ,

представник служби у справах дітей та сім`ї- ОСОБА_11 ,

представник органу Національної поліції у справах дітей - ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , який на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, 15.11.2022 приблизно об 11 год. 20 хв., перебуваючи у приміщенні СЗШ АДРЕСА_3 , внаслідок необережності, заподіяв малолітньому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Так, 15.11.2022, неповнолітній ОСОБА_4 , який на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, перебував у приміщенні СЗШ № 162 на навчанні. Цього ж дня, приблизно об 11 год. 20 хв., під час перерви, до неповнолітнього ОСОБА_4 , який на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, підійшов однокласник - неповнолітній ОСОБА_13 , який поскаржився останньому про образи його батьків зі сторони однокласника - малолітнього ОСОБА_8 , які останній висловлював напередодні. У зв`язку з чим, неповнолітній ОСОБА_4 , який на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вирішив зробити із вказаного приводу зауваження малолітньому ОСОБА_8 , однак, останній на зауваження ніяк не відреагував. Вказана поведінка ОСОБА_8 обурила неповнолітнього ОСОБА_4 та викликала до нього особисту неприязнь, у результаті чого між останніми виник словесний конфлікт, який, в подальшому, переріс у штовханину.

У ході раптово виниклої штовханини, неповнолітній ОСОБА_4 , який на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, перебуваючи у приміщенні навчального кабінету, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дії, хоча в обстановці, яка склалась, повинен був і міг їх передбачити, руками штовхнув неповнолітнього ОСОБА_8 в область тулуба, від чого останній впав на підлогу та, в результаті падіння, отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої травми лівої гомілки: переломів обох кісток лівої гомілки в проксимальній третині зі зміщенням уламків, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України, тобто необережне заподіяння тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України, не визнав та показав, що він навчається у школі № 162. 15.11.2022 на перерві він вийшов з класу в коридор з однокласником ОСОБА_14 . Через деякий час до них підійшов їх однокласник ОСОБА_13 , який розповів про ситуацію, яка сталася з однокласником ОСОБА_8 , а саме, що останній висловлював образи та нецензурні слова в бік батьків ОСОБА_13 . Оскільки ОСОБА_13 лише перевівся до їх школи, він хотів йому допомогти. Після цього, він разом з ОСОБА_14 пішов до ОСОБА_8 з наміром просто поговорити. Чи заходив до класу ОСОБА_13 він не бачив. Зайшовши до класу, він підійшов до ОСОБА_8 , який сидів за партою, та став над ним. У ході розмови ОСОБА_8 висловився у його бік нецензурною лексикою та штовхнув в груди. У відповідь він дав ляпаса по обличчю ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_8 схопив його за руку та почав викручувати її. Він намагався відчепитися від нього. ОСОБА_8 встав та вони зчепилися. Він відштовхнув ОСОБА_8 від себе і останній впав та потягнув його за собою. Після чого, він продовжив наносити йому ляпаси по обличчю. ОСОБА_8 закривав обличчя руками. Наміру завдати ушкоджень у нього не було. На його думку, ОСОБА_8 коли падав, то підвернув ногу. На ОСОБА_8 він не падав, перебував збоку на колінах, які були направлені до його тулуба. Після того як їх розняли, він сів за парту, а ОСОБА_8 продовжував лежати на підлозі і казав, що його болить нога. Після того, як він заспокоївся він підходив до ОСОБА_8 . Також показав, що класного керівника не повідомляли про ситуацію, яка сталося між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 . До медичного закладу щодо отриманих ушкоджень він не звертався.

Разом з тим, судом встановлено, що обставини визнані судом в даній ухвалі як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 КПК України, та які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

- показаннями, допитаного у судовому засіданні неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який показав, що він знайомий з ОСОБА_4 з 4 класу і зараз навчаються разом. Стосунки між ними нейтральні. Іноді були конфлікти, оскільки ОСОБА_4 задирав дівчат, а він (потерпілий) за них заступався. Щодо ситуації повідомив наступне: 15.11.2022 на перерві між 3 та 4 уроками він перебував у класі, сидів за партою. До нього підійшов ОСОБА_4 , сперся на парту і запитав, чому він висловлював образи в сторону батьків однокласника ОСОБА_15 . Він сказав, що це його не стосується, тим паче було сказано в жартівливому тоні під час розмови його та ОСОБА_13 , тому він не хотів обговорювати це з ОСОБА_4 . Він трохи посунув рукою ОСОБА_4 собі за спину. Після чого, ОСОБА_4 вдарив його кулаком у спину. Він встав та схопив ОСОБА_4 за руку, яку почав викручувати. ОСОБА_4 , застосував прийом, і він впав на підлогу. ОСОБА_4 впав разом з ним, йому на ногу, в районі коліна, він відчув тріск. Після чого, ОСОБА_4 привстав на коліно і почав бити його по обличчю, він закрив обличчя руками. До них підійшли однокласники, зокрема, ОСОБА_16 , та відтягнули ОСОБА_4 він нього. ОСОБА_4 він не бив, жодних ударів йому не наносив. Біль у нозі він відчув не одразу, у нього був шок. Коли він хотів підвестися, то відчув біль. Через певний час ОСОБА_4 підійшов до нього та вибачився. Після цього, однокласники покликали класного керівника ОСОБА_17 , яка, у свою чергу, покликала медсестру. Медсестра його оглянула та викликала ШМД, яка забрала його до лікарні;

- показаннями, допитаного у судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , який показав, що точну дату подій не пам`ятає, але стояв з ОСОБА_4 в коридорі школи під час перерви. До них підійшов їх однокласник ОСОБА_13 , який повідомив, що ОСОБА_8 висловлював образи в бік матері. Після цього, він з ОСОБА_4 пішли до класу, а саме до передостанньої парти центрального ряду, де сидів ОСОБА_8 . ОСОБА_13 до класу не заходив, а стояв у дверях. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_8 запитати чого він казав образливі такі слова, на що ОСОБА_8 відповів у грубій формі та вдарив ОСОБА_4 у грудну клітину. Після цього почалась невелика бійка, навіть більше штовханина. ОСОБА_8 підвівся і коли вони перебували біля шафи, то він схопив ОСОБА_4 за руку, який стояв спиною до шафи, вони продовжували штовхати один одного, мінялися місцями. ОСОБА_4 хотів висмикнути свою руку, ОСОБА_8 не втримався на ногах та впав, вдарився ногою об шафу. ОСОБА_8 лежав та закривав обличчя руками, а ОСОБА_4 наносив удари по обличчю, при цьому він нависав над потерпілим, а не сидів на ньому, удари були долонями по рукам потерпілого. Їх розняли та ОСОБА_18 з ОСОБА_19 пішли за класним керівником та медсестрою. ОСОБА_4 стояв біля ОСОБА_8 ;

- показаннями, допитаного у судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , який показав, що точну дату подій не пам`ятає, але під час уроку географії сидів разом за партою зі ОСОБА_8 і останній раптово почав ображати його батьків, на що свідок зробив зауваження, але потерпілий продовжував. На перерві, у коридорі, він розповів про це ОСОБА_4 та ОСОБА_14 , розповів через те, що з ними спілкується добре. Він не просив ОСОБА_4 з`ясовувати стосунки. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_14 пішли до класу поговорити зі ОСОБА_8 , а він залишився в коридорі, стояв біля підвіконня, але бачив, що відбувалося у класі. Саму розмову він не пам`ятає, але бачив як ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_4 у груди, а той його у відповідь. Перший удар в цій штовханині наніс ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_8 встав, то між ним та ОСОБА_4 почалась штовханина. ОСОБА_8 не втримав рівновагу та вони впали разом, зачепивши парту. ОСОБА_8 впав на підлогу, а ОСОБА_4 впав на нього. Він зайшов у клас, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_4 лежали на підлозі. Він не бачив, щоб хлопці застосовували спеціальні прийоми. Потерпілий лежав на підлозі, а ОСОБА_4 перебував зверху. Також не пам`ятає чи наносили вони ще одне одному тілесні ушкодження. Він підійшов до хлопців, щоб розняти бійку, але ОСОБА_8 не міг підвестися, тому пішов з однокласниками кликати медсестру. ОСОБА_14 залишився в класі, а класного керівника зустріли коли вже йшли в кабінет з медсестрою;

- показаннями, допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , яка показала, що з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 знайома з 5 класу, оскільки є класним керівником. Щодо подій повідомила, що 15.11.2022 була зайнята облаштуванням укриття для комфортного перебування дітей під час повітряної тривоги. Коли поверталась з укриття зустріла медсестру, яка повідомила про те, що сталася бійка між учнями. Вона одразу попрямувала до класу, де побачила ОСОБА_8 , який лежав на підлозі та тримався за ногу, а навколо нього були діти. Де перебувв ОСОБА_4 вона не пам`ятає. Вона відвела дітей в інший кабінет і повернулась до ОСОБА_8 , який перебував під наглядом директора школи. Діти повідомили, що ОСОБА_8 нецензурно висловлювався в бік батьків ОСОБА_13 і ця ситуація переросла в бійку. Свідком самих подій вона не була. Після того як відвела дітей в інший кабінет, поверхом вище, повернулась та викликала швидку, а через те, що батьки ОСОБА_8 не могли прибути до школи, то поїхала у лікарню разом з потерпілим. Ушкоджень на ОСОБА_4 вона не бачила та він не повідомляв що є ушкодження, на самопочуття не скаржився;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.02.2023, згідно з якою ОСОБА_9 повідомила про те, що 15.11.2023 приблизно об 11 год. 20 хв. за адресою: АДРЕСА_4 , у закладі освіти, а саме у школі № 162, неповнолітній ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження неповнолітньому сину - ОСОБА_8 , внаслідок чого останній перебував на лікуванні у КМДКЛ № 1 (т. 1 а.п. 88, 89-90, 91-92);

- копіями матеріалів службового розслідування щодо події 15.11.2022, яка трапилась з учнем 8 класу ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 93, 94, 95-97, 98, 99, 100-101, 102-104, 105-106, 107, 108, 109, 110-112);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.05.2023 та додатком до нього диском DVD-R, відповідно до якого неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , в присутності законного представника ОСОБА_9 , відтворив обставини отримання ним тілесних ушкоджень, які мали місце 15.11.2022, за адресою: АДРЕСА_4 (а.п. 113-117, 118);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.04.2023 та додатком до нього диском DVD-R, відповідно до якого неповнолітній свідок ОСОБА_13 , в присутності законного представника ОСОБА_20 , відтворив обставини отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 , які мали місце 15.11.2022, за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.п. 119-123, 124);

- копіями карт виїзду швидкої медичної допомоги (форма № 109/о) від 15.11.2022 за № ЕЗ-1 та (форма № 110/о) від 15.11.2022 за № 8700А, стенограмою аудіозапису (т. 1 а.п. 125, 126, 127, 128);

- висновком експерта № 042-508-2023 від 12.04.2023, відповідно до підсумків якого вивчивши та проаналізувавши дані, викладені у «Висновку експертного дослідження» № 041-253-2023 на ім`я ОСОБА_8 , з урахуванням даних, наданої медичної документації на його ім`я, дає підстави зробити такі висновки: під час первинно відомого звернення 15.11.2022 об 11 год. 43 хв. по медичну допомогу, у ОСОБА_8 (з урахуванням даних проведеного у подальшому інструментального дослідження), його судово-медичного огляду, у останнього мали місце такі тілесні ушкодження: закрита травма лівої гомілки: у вигляді переломів обох кісток лівої гомілки в проксимальній третині зі зміщенням уламків. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від щонайменш однократної травмуючої дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну та обставинам, вказаним в описовій частині даної Постанови, тобто 15.11.2022, та не супроводжувалось небезпечними для життя явищами. Рентгенологічні дані вказують на наявність переломів обох кісток лівої гомілки в проксимальній третині зі зміщенням уламків, що, дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок так і відновлення порушеної функції лівої нижньої кінцівки буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. За таких обставин, є підстави стверджувати, що вищевказана закрита травма лівої гомілки відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я) (т. 1 а.п.129-134).

Щодо тверджень сторони захисту про те, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч .1 ст. 284 КПК України - відсутня подія кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_4 вчиняв дії щодо свого захисту, тобто у його діях наявна необхідна оборона, а також, що під час досудового розслідування було порушено право на захист неповнолітнього ОСОБА_4 , то слід зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Усталена позиція, узагальнена в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», полягає у тому, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 підійшов до неповнолітнього ОСОБА_8 для вирішення конфлікту, який стався між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 та жодним чином його не стосувався. У подальшому, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник конфлікт, який переріс у штовханину та бійку, під час якої ОСОБА_4 наносив ляпаси по обличчю ОСОБА_8 , який закривав обличчя руками та жодних ударів ОСОБА_4 не наносив. Тобто, потерпілий ОСОБА_8 не вчиняв дій спрямованих на заподіяння шкоди ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд не вбачає у діях неповнолітнього ОСОБА_4 дій спрямованих на необхідну оборону.

Щодо твердження сторони захисту про те, що під час досудового розслідування було порушено право на захист неповнолітнього ОСОБА_4 , то воно спростовується матеріалами справи в їх сукупності.

Таким чином, дослідивши в повному обсязі матеріали кримінального провадження, допитавши неповнолітнього ОСОБА_4 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , свідків, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що неповнолітній ОСОБА_4 15.11.2022 приблизно об 11 год. 20 хв., знаходячись у приміщенні навчального закладу, а саме СЗШ АДРЕСА_3 , вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На момент вчинення кримінального правопорушення неповнолітньому ОСОБА_4 було повних 14 років.

Відповідно до ст. 12 КК України діяння, передбачене ст. 128 КК України, є нетяжким злочином.

Згідно з положеннями ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Згідно з положеннями ст. 497 КПК України якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

З підстав, передбачених частиною першою частиною першою цієї статті, клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру може бути складене і надіслане до суду за умови, що неповнолітній обвинувачений та його законний представник проти цього не заперечують.

Як вбачається з клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру та розписок захисника ОСОБА_7 , неповнолітнього ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_21 , останні не заперечували щодо складення та надсилання клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

У судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 вперше вчинив діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

На виконання вимог ст.485 КПК України з`ясовано, що стан здоров`я неповнолітнього ОСОБА_4 є задовільним, даних про його розумову відсталість, психічне захворювання чи затримки психічного розвитку не встановлено. ОСОБА_4 виховується матір`ю ОСОБА_6 , з якою він має довірливі стосунки, на даний час навчається у 9-А класі середньої загальноосвітньої школи № 162 м. Києва, по місцю навчання характеризується позитивно.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» випливає, що застереження є одним із найм`якіших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Суд, ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, а також враховуючи те, що до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру, та те, що дії неповнолітнього містять ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України, але на момент вчинення цього суспільно небезпечного діяння, згідно зі ст. 22 КК України він не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, та вважає за необхідне застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та направлення його до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації для здійснення заходів соціальної реінтеграції з неповнолітніми та Сектору ювенальної превенції Святошинського УП ГУ НП в місті Києві для взяття на профілактичний облік та проведення заходів індивідуальної профілактики. Саме такі примусові заходи виховного характеру, на думку суду, зможуть забезпечити належне виховання неповнолітнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд вважає за необхідне стягнути з матері неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертизи, що підтверджується розрахунком її вартості.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не пред`являвся.

Керуючись ст. 97, 105 КК України, ч. 2 ст. 124, ст. 498, 500, 501, 369-372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 , -задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України, примусові заходи виховного характеру, у вигляді застереження.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування судових витрат за проведення експертизи, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи, 2672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн 00 к.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Святошинський районний суд м. Києва.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Копію ухвали надіслати до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації для здійснення заходів соціальної реінтеграції з неповнолітніми та Сектору ювенальної превенції Святошинського УП ГУ НП в місті Києві для взяття на профілактичний облік та проведення заходів індивідуальної профілактики.

Визначити час оголошення повного тексту ухвали - о 09 год. 10 хв. 28.05.2024 року.

Суддя ОСОБА_1