Справа № 686/9433/24
Провадження № 1-кс/686/5755/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000005,

встановив:

05.07.2024 року прокурор Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, з тимчасовим позбавленням права відчуження та розпорядження, на: належну ОСОБА_3 земельну ділянку, з кадастровим номером :03:011:0658, площею 4,7155 га; ОСОБА_4 земельну ділянку, з кадастровим номером :04:001:0313, площею 2,7236 га.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту, зі встановленням заборон відчуження та розпорядження, на означені земельні ділянки, у вказаному кримінальному провадженні, наявні, також, відсутнє належне обґрунтування (з долученням копій підтверджуючих документів), яке значення має майно, на яке просить накласти арешт прокурор, як речові докази та які обставини за допомогою цих доказів можливо довести у кримінальному провадженні №0000005 від 26.02.2024 р., з правовою кваліфікацією ч.ч.3, 4 ст.190, ч.ч.3,4 ст.358 КК України, а відтак, яка є необхідність у накладенні арешту саме на це майно. Зазначення у клопотанні прокурором тих обставин, що земельні ділянки є речовими доказами, саме по собі, не пояснює підстав, мети накладення арешту на ці земельні ділянки, ризиків їх знищення, пошкодження, псування, втрати, як об`єктів матеріального світу, та неможливості довести обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. Фактично, прокурор своє клопотання мотивує необхідністю: запобігання можливості втрати належних та допустимих доказів вчинення кримінального правопорушення, шляхом перетворення або відчуження майна, зміни кадастрового номеру, площі, фактичної відсутності речового доказу (який, очевидно, представником сторони обвинувачення навіть не оглядався (не долучено протокол огляду)) у тому стані, у якому він був у першочерговому стані; доведення або спростування причетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому злочину, а також зазначає, що вказані земельні ділянки являються доказом вчинення кримінального правопорушення та належать саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому, матеріали поданого прокурором клопотання не містять підтверджуючих документів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 було інкриміновано вчинення певного злочину (обставина, на яку посилається прокурор), а також про те, що для забезпечення виконання завдань означеного кримінального провадження є необхідність у накладенні арешту на належні, як стверджує прокурор, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельні ділянки. Відсутні й у матеріалах підтверджуючі документи того, що вищеозначені земельні ділянки дійсно належать особам, на майно яких прокурор просить накласти арешт. Так, долучені до клопотання інформаційні довідки №367025385 від 22.02.2024 р. та №367025515 від 22.02.2024 р. містять неактуальні дані, які не надають можливості слідчому судді з`ясувати, хто на сьогоднішній день є дійсним власником того нерухомого майна, на яке просить накласти арешт прокурор.

Не йдеться у клопотанні прокурора про те, хто є фактичним користувачем означених земельних ділянок, і чи не призведе накладення арешту на майно, зокрема й із застосуванням заборони розпорядження майном, до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності власників та користувачів земельних ділянок, або до настання інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000005, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя