Справа № 591/3482/23
Провадження № 1-кп/591/130/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року Зарічний районний суд м.Суми в складі головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальні провадження №0000710 від 07.03.2024, 0001036 від 05.04.2023, 0004861 від 18.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, українець, громадянин України, неодружений, не працює, середня освіта, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

13.01.2023 Зарічним районним судом міста Суми за ст. 126-1 КК України до 150 годин громадських робіт;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , з якою спільно проживає та має спільний побут. Таке насильство виражається у словесних образах, погрозах, нецензурних висловлюваннях на її адресу, приниженні та залякуванні що призвело до психологічних страждань останньої.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

ОСОБА_4 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , з якою наразі спільно проживає та має спільний побут. Таке насильство виражається у словесних образах, погрозах, нецензурних висловлюваннях на її адресу, приниженні та залякуванні що призвело до психологічних страждань останньої.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Так, ОСОБА_4 в період часу з 04.12.2022 до 06.03.2024 за адресою АДРЕСА_1 , умисно, систематично, перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, словесно ображав матір ОСОБА_5 , нецензурно висловлювався в її бік, погрожував фізичною розправою, чим згідно висновків експертів спричинив сталу психоемоційну напругу у потерпілої, що супроводжується підвищеною тривожністю, острахом за свою безпеку, побоюванням та очікуванням постійних конфліктів з сином, що зумовлює порушення нормальної життєдіяльності та відпочинку особи, яка доглядає хворого чоловіка, тривале погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідність систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим істотно знижується загальна якість життя ОСОБА_5 , ушкоджується її соціальне функціонування. За вказані дії неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП з накладенням адміністративних стягнень.

Наявний у ОСОБА_5 на даний час емоційний стан (сталої психоемоційної напруги) зумовлений (перебуває у причинно-наслідковому зв`язку) протиправними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у застосуванні насильства. Конфліктна поведінка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постає для ОСОБА_5 психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін досліджуваної.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, пояснив, що сварки виникають на побутовому підґрунті, іншого місця проживання не має та можливості придбати інше житло також не має. Підтвердив, що його притягали декілька разів до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства до матері.

Оскільки пояснення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, то суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України за клопотанням прокурора визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши наслідки такого порядку розгляду та впевнившись у добровільності позицій і правильному розумінні фактичних обставин усіма учасниками процесу.

Суд вважає, що вина обвинуваченого доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ст.126-1 КК України, тобто домашнє насильство систематичне вчинення психологічного насильства щодо матері, що призвело до психологічних страждань потерпілої.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу винного, його поведінку, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До пом`якшуючих покарання обставин слід віднести повне визнання вини обвинуваченим.

До обтяжуючих покарання обставин слід віднести вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, повторність.

Характеризуючи особу обвинуваченого слід зазначити, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення аналогічного проступку відносно матері, покарання у виді громадських робіт не відбув, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліках не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, перебуває на обліку військовозобов`язаний ІНФОРМАЦІЯ_2 як рядовий запасу.

Із врахуванням всіх обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючу та обтяжуючі покарання обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі та остаточно призначити покарання з урахуванням положень ч.1 ст. 71, 72 КК України.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Судові витрати відсутні, долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку у законну силу залишити у вигляді особистого зобов`язання з покладенням визначених ст. 194 КПК України обов`язків.

Відповідно до ст. 91-1 КК України суд в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені певні обов`язки на строк від одного до трьох місяців.

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства, тому ефективним та необхідним є для ОСОБА_4 проходження такої програми.

Оскільки висновком експерта встановлено, що конфліктна поведінка ОСОБА_4 постає для ОСОБА_5 психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін у неї, то необхідним є і заборона спілкування з нею для ОСОБА_4 в будь-який спосіб на певний час.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів, суд враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер. Домашнє насильства починається з «незначних дрібниць». Потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти. Тому, з урахуванням викладеного та обставин вчиненого кримінального правопорушення, системний характер таких дій з боку обвинуваченого, високого ризику вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства з огляду на його попередню поведінку та наявність судимості за аналогічний проступок, будь-яких висновків для себе ОСОБА_4 не зробив та на шлях виправлення не став, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 обмежувальних заходів у вигляді заборони спілкування з ОСОБА_5 в будь-який спосіб та проходження програми для кривдників на максимально визначений ч. 3 ст. 91-1 КК України строк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 194, 368-376, 395 КПК України, ст.ст. 71, 72, 91-1 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного даним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Зарічного районного суду м.Суми від 13.01.2023 у виді громадських робіт на строк 150 годин, що за правилами пп.4 п.2 ч.1 ст. 72 КК України відповідає 8 дням обмеження волі, та остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 18 (вісімнадцять) днів.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи строком на 3 місяці у вигляді:

- заборони листування, телефонних переговорів з ОСОБА_5 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

- направлення для проходження програми для кривдників.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 не змінювати до набрання вироком законної сили, але не більше ніж до 11 липня 2024 року, з покладенням таких обов`язків:

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-заборонити спілкування з ОСОБА_5 в будь-який спосіб;

-докласти зусиль до пошуку роботи.

Речові докази, а саме аудіо записи виклику поліції на лінію «102», після набрання вироком законної сили залишити зберігатись в матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м.Суми.

Суддя ОСОБА_1