Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1114/24
Провадження №: 1-кп/332/276/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ;

за участю: прокурора - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження № 0000314 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гр-на України, не одруженого, старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_2 в/ч НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"» від 24 лютого 2022 року на всій території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який діє по теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в У країні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №274 від 22.11.2022 солдата ОСОБА_5 було призначеного на посаду старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючий можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

28 лютого 2023 року згідно з направлення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 було направлено на медичний огляд військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 (військовий госпіталь) з метою встановлення придатності для проходження військової служби.

З 28 лютого 2023 року до 10 березня 2023 року солдат ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради.

10 березня 2023 солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою встановлення придатності для проходження військової служби.

У невстановлений час, але не пізніше 15 березня 2023 року, солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив ухилитись від проходження військової служби та не з`являтися з лікувального закладу на службу.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи умисно, маючи на меті ухилитись від військової служби, в порушення статутних вимог, 15 березня 2023 року не з`явився з лікувального закладу (військова частина НОМЕР_2 ) на службу, а саме: тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , таким чином ухилився від військової служби.

З 15 березня 2023 року солдат ОСОБА_5 , обов`язки військової служби не виконував, до місця служби безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд. При цьому, ОСОБА_5 не вживав жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, 15 березня 2023 року солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи в умовах воєнного стану, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, не з`явився з лікувального закладу на службу, а саме: тимчасове розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 та ухилився від військової служби, тобто вчинив дезертирство.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, розкаявшись в скоєному, своїми показами підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, зазначив, що всі викладені в обвинувальному акті обставини відповідають дійсності, також пояснив, що коли він перебував на лікуванні, то в нього погіршилось самопочуття, тому він прийняв рішення не повертатись до військової частини після лікування та вчинити дезертирство, хоча знав про свій обов`язок повернутися до військової частини до 15.03.2023р. У скоєному розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та дослідження доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Суд вважає пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення доведеним і кваліфікує його дії за ч.4 ст.408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані, характеризуючи особу обвинуваченого.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості злочину, скоєного обвинуваченим, визнання вини, щире каяття, активне сприяння встановленню істини по справі, що визнається судом обставинами, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, стан здоров`я (26.01.23р. доставлений до Покровської ЦРЛ з діагнозом: внутрішнє осколкове сліпе поранення лівого вуха, контузія, а також має наслідки компресійного перелому тіла Th12 з незначними порушеннями функції, отримані внаслідок ДТП 04.02.2020р.), також враховуючи, що обвинувачений має на утриманні мати пенсійного віку, отже має стійкі соціальні зв`язки, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, але можливо призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч.4 ст.408 КК України.

Під час досудового розслідування витрати відсутні. По справі цивільний позов не заявлено. Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому до набуття чинності вироку суд вважає за необхідним залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

В строк відбування покарання обвинуваченому необхідно зарахувати строк перебування під вартою по даному провадженню з 03.01.2024р., зарахувавши йому відповідно до вимог ст. 72 КК України попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі розпорядження Голови Верховного Суду України № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальну підсудність судових справ Гуляйпільського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Керуючись ст.ст.349,369,373,374,376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, і призначити йому покарання у вигляді П`ЯТИ років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання - з 03 січня 2024р.

Обрану міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою, з утриманням його у Державній установі «Запорізькій слідчий ізолятор».

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які перебувають під вартою, протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1