Справа № 215/1048/24
УХВАЛА

28 лютого 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000001 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку дії цілодобового домашнього арешту обвинуваченому, посилаючись на те, що необхідно провести судовий розгляд справи, враховуючи тяжкість і суспільну небезпеку злочину, сувору міру покарання, відсутність доходу, місця роботи, міцних соціальних звязків, обізнаність про місце проживання свідків, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, незаконного впливу на свідків та ухилення від суду.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора .

Захисники в судовому засіданні заперечували щодо клопотання, просили змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт чи особисте зобов`язання посилаючись на відсутність ризиків, на те, що обвинувачений позитивно характеризується, раніше не судимий, має на утриманні дитину, має намір працевлаштуватись, визнав свою вину під час досудового розслідування і сприяв розкриттю злочину, відсутня неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого, також зазначили, що цілодобовий домашній арешт є суворим запобіжним заходом з урахуванням практики ЄСПЛ

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Положеннями ст.178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу та продовження його дії, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, а не тільки ті, на які посилаються прокурор та обвинувачений.

Згідно до ст.181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Розглядаючи можливість зміни запобіжного заходу суд зазначає, як і раніше ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, поєднаного з насильством, що викликає тяжкі соціальні наслідки і за який законом передбачено максимальне покарання до 8 років позбавлення волі, офіційно неодружений і не має міцних соціальних звязків, тому з метою уникнення від можливого суворого покарання він може переховуватися від суду. Також ОСОБА_6 відомі адреси проживання свідків, частина з яких проживає в одному будинку з обвинуваченим, внаслідок чого останній може впливати на свідків, тим самим перешкоджати об`єктивному розгляду у справі.

Водночас, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Отже, суд вважає, що обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту не змінилися та є актуальними, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, в т.ч. особисте зобовязання, може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Доводи сторони захисту, на думку суду, не спростовують вищевказані обставини і є недостатніми для зміни запобіжного заходу на цей час. Доводи щодо наявності утриманців і можливості працевлаштуватись матеріалами справи не підтверджуються.

Враховуючи наведені вище обставини, інтереси правосуддя, та зважаючи на значний суспільний інтерес до такої категорії справ, суд вважає необхідним продовжити строк дії цілодобового домашнього арешту на два місяці.

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 315 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - домашній арешт на строк два місяці до 28 квітня 2024 року .

Зобовязати обвинуваченого ОСОБА_6 виконувати такі обов`язки:

1.Прибувати до суду за першою вимогою.

2.Не залишати цілодобово місце проживання по АДРЕСА_1 .

3.Повідомляти суд про зміну свого місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 на іншу адресу.

Копію ухвали вручити обвинуваченому після її проголошення.

Копію ухвали направити прокурору для контролю та ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області для виконання.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає .

СУДДЯ: