КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 30 квітня 2024 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , з доповненнями підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року, відносно,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Києві, громадянина України, народного депутата України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ч. 1 ст. 111 КК України, -

за участю: прокурорів захисників підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , до 08 квітня 2024 року, включно.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

У доповненнях до апеляційної скарги підозрюваний ОСОБА_6 зазначає, що стороною обвинувачення не встановлено зв`язок учасників злочинної організації, шляхи та способи комунікації організаторів та її членів із ОСОБА_6 , а також його відповідну роль як співучасника в розумінні ст. 27 КК України. При цьому повідомлення про підозру містить чітко обумовлені ролі та обставини залучення злочинної організації кожного із інших учасників, однак яким чином ОСОБА_6 пов`язаний із злочинною організацією та її діяльністю та як він був залучений до її участі та вчинення нею злочинів залишилося поза текстом підозри.

Крім того, стверджуючи про мотив та мету перебування у м. Санкт-Петербург ОСОБА_6 з 11 жовтня 2019 року по 12 жовтня 2019 року орган досудового розслідування мотивує виключно своїми домислами.

Зазначає, що у показаннях свідка ОСОБА_10 відсутнє будь-яке згадування про ОСОБА_6 , як учасника злочинної організації або фігуранта епізоду діяльності такої організації. Також, існують суттєві розбіжності між показаннями, які надавав ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні та у кримінальних провадженнях № 000227, № 000676, у яких розслідуються ідентичні епізоди діяльності злочинної організації, учасником якої ОСОБА_6 не був.

На думку підозрюваного, арешт майна ОСОБА_10 і надання ним викривальних показів щодо ОСОБА_6 є процесуальним примусом, який застосовано стороною обвинувачення виключно з метою тиску на нього задля отримання необхідних неправдивих показань для створення штучних доказів для повідомлення ОСОБА_6 підозри у вчинені особливо тяжких злочинів.

Звертає увагу на те, що НАБУ, яке здійснювало досудове розслідування у кримінальних провадженнях №№ 000227, 000676 надало відповідь про те, що ОСОБА_6 у вказаних кримінальних провадженнях не є підозрюваним.

Також зазначає, що псевдонім « ОСОБА_11 » не відноситься до ОСОБА_6 , що підтверджується оприлюдненим в одному із телеграм каналів листом СБУ, який адресовано ДБР.

Стороною обвинувачення не встановлено якими доказами підтверджується, що описана у підозрі пресконференція вчинена на шкоду обороноздатності державній та економічній безпеці України.

На переконання підозрюваного, висновок експертів за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи від 08.11.2023 року є неналежним та недопустимим доказом. Зокрема, експерт ОСОБА_12 , який проводив експертизу в частині психологічних досліджень уже притягувався до дисциплінарної відповідальності з тимчасовим призупиненням дії його свідоцтва, як експерта психолога.

Разом тим апелянт зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з огляду на те, що у кримінальних провадженнях №№ 0001754, 0001252 до ОСОБА_6 застосовувалися запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання та цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, які виконувалися та не порушувалися.

Крім того, ОСОБА_6 позбавлений можливості виїхати за кордон, оскільки виїзд народного депутата за межі території України є обмеженим, також підозрюваний правлінням РФ внесений до санкційного списку, а відтак можливість виїзду на окуповані території відсутня.

Серед іншого, ОСОБА_6 не володіє документами для виїзду за кордон, про що відомо органу досудового розслідування.

Зауважує, що органом досудового розслідування проведено низку обшуків, які в повній мірі позбавили ОСОБА_6 здійснити знищення будь-яких речей чи документів.

Зазначає про відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що основний свідок, який надав покази засуджений та відбуває покарання, інші підозрювані знаходяться в розшуку, а експерти виклали позицію у відповідних висновках.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий, позитивно характеризується як народний депутат України, є волонтером.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 24 листопада 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002261, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 111 КК України.

13 листопада 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ч. 1 ст. 111 КК України.

08 лютого 2024 року старший слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року клопотання органу досудового розслідування задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ч. 1 ст. 111 КК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ч. 1 ст. 111 КК України, є обґрунтованою.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до вказаного рішення «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування.

Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_6 , є особливо тяжкими, один з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Підозрюваний ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду до Російської Федерації або на тимчасово непідконтрольну територію України, в тому числі поза пунктами пропуску.

Володіючи значними фінансовими активами, підозрюваний ОСОБА_6 , залишивши територію України, з метою уникнення кримінальної відповідальності зможе забезпечити своє нормальне існування та продовжити вчиняти дії, спрямовані на шкоду обороноздатності, державній та економічній безпеці України.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що на теперішній час не встановлено місця зберігання засобів спілкування між учасниками злочинної організації, грошових коштів, одержаних злочинним шляхом, чорнових/електронних записів з алгоритмом дій учасників, у зв`язку з чим, підозрюваний ОСОБА_6 , може вжити заходів щодо знищення, спотворення, приховування речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що до складу злочинної організації входили інші особи, у зв`язку з чим, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі та маючи свободу дій, може повідомляти відомості, які стали йому відомі в ході слідчих дій у цьому провадженні, а також інші важливі відомості, надавати вказівки на знищення, спотворення або приховання будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що створить перешкоду для подальшого викриття фактів злочинної діяльності злочинної організації, встановлення всіх її членів та їх притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказаний ризик також підтверджується способом вчинення кримінальних правопорушень, яким притаманні вжиття конспіративних заходів діяльності злочинної організації, спілкування між її членами за допомогою месенджерів з шифруванням передачі даних, додаткового знеособлення кожного з учасників злочинної групи під час спілкування шляхом їх легендування, чіткої ієрархії під час координації дій.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні), полягає в тому що, маючи деякі матеріали кримінального провадження, що долучались до відповідних клопотань, підозрюваний ОСОБА_6 володіє інформацією стосовно характеризуючих, у тому числі біографічних, даних експертів, свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази.

Окрім того, на теперішній час не встановлено місцезнаходження ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яким відомі всі обставини щодо створення злочинної організації та вчинення її членами дій на шкоду обороноздатності, державній та економічній безпеці України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом координації спільних дій, спрямованих на спотворення і знищення доказів, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в їх сукупності із вказаними обставинами, слідчий суддя врахував обставини, викладені у підозрі, кримінальне покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винним, його майновий стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначено у клопотанні слідчого.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Посилання захисника на характеризуючі дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, позитивно характеризується як народний депутат України, є волонтером, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

Доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування здійснюється з порушенням правил підслідності, а клопотання про продовження запобіжного заходу подано та розглядалося судом з порушенням правил територіальної підсудності, як вважає колегія суддів, є необгрунтованими, зважаючи, зокрема, на наступне.

Так, постановою Генерального прокурора ОСОБА_15 про доручення проведення досудового розслідування від 11 грудня 2020 року, доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002261 від 24.11.2020 року, слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань (а.с. 35, т. 1).

Виходячи з аналізу норм КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а тому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило застосовується й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Як встановлено колегією суддів, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002261 від 24.11.2020 року, за підозрою, у тому числі ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ч. 1 ст. 111 КК України, здійснюється Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань.

Крім цього, процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу Офісу Генерального прокурора. Так, зокрема повідомлення про підозру ОСОБА_6 здійснив Генеральний прокурор України ОСОБА_16 .

Враховуючи те, що юридична адреса Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань - м. Київ, 01011, вул. Панаса Мирного, 28, а юридична адреса Офісу Генерального прокурора - м. Київ, вул. Різницька, 13- 15, які територіально знаходяться у Печерському районі м. Києва, тому клопотання слідчим подано в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Всі інші обставини, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлено згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, колегія суддів вважає - безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.

Крім того, колегією суддів враховано і те, що підозрюваному ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року продовжено раніше застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 13 травня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 199, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 із доповненнями підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_17 ОСОБА_2 ОСОБА_19

Унікальний номер справи 757/6345/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_20

Провадження 11сс/824/2118/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183, 199 КПК