ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 червня 2024 року про накладення арешту на майно, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 червня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002479 від 16.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Тимчасово, на строк досудового розслідування, але не більше, ніж 2 (два) місяці накладено арешт на автомобіль «БМВ Х-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , із обмеженням права користування, розпорядження та відчуження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням представник власника майна ОСОБА_7 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він просить оскаржувану ухвалу скасувати, як незаконну та постановити нову ухвалу, якою відмовити в повному обсязі в задоволенні клопотання слідчого, про накладення арешту на майно. Зобов`язати правоохоронні органи повернути автомобіль «БМВ Х-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , його власнику - ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про незаконність ухвали слідчого судді.

Стверджує, що районний суд не надав належну оцінку тому, що вищевказаний автомобіль був вилучений під час огляду місця ДТП. У матеріалах наданих слідчому судді на які посилається сторона обвинувачення не вказано, яке рішення прийнято по факту ДТП, чи внесені відомості в ЄРДР чи складено адміністративний

ЄУНСС: 725/5536/24 Слідчий суддя: ОСОБА_9

Номер провадження: 11-сс/822/194/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

протокол, не зазначено яким чином протокол огляду місця ДТП приєднаний до кримінального провадження № 0002479 від 16.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Вказує, що в постанові про визнання речовим доказом автомобіля «БМВ Х-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 16.06.2024 року у мотивувальній частині зазначено, що даний транспортний засіб вже визнаний речовим доказом, при цьому не зазначає, які є підстави та мотиви для прийняття постанови, їх обґрунтування, що передбачено п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України.

Вважає, що звернення органу досудового розслідування з клопотанням про накладення арешту тільки на автомобіль «БМВ Х-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є психологічним тиском на власника майна.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг чи заперечень на подану апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції власник майна ОСОБА_7 , який був належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився та не повідомив суд про поважність причин його неявки, що у відповідності до положень ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з підстав наведених у ній, міркування прокурора ОСОБА_5 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002479 від 16.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 19.06.2024 року відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання в провадженні СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002479 від 16.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало те, що 16 червня 2024 року о 01 год. 41 хв. ОСОБА_7 керував автомобілем «БМВ Х-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції і знаходячись в АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, одягнуті у формений одяг, з`ясовують обставини порушення правил дорожнього руху, поводив себе агресивно. З метою перешкодити діяльності працівників поліції ОСОБА_7 увімкнув двигун свого автомобіля і привів транспортний засіб у рух заднім ходом, здійснивши умисний наїзд на службовий автомобіль поліції «Рено Меган» д. р. н. НОМЕР_2 , який блокував рух «БМВ Х-6» під керуванням ОСОБА_10 . В автомобілі поліції знаходилась інспектор УПП в Чернівецькій області ОСОБА_11 . Після скоєного ОСОБА_7 втік на власному автомобілі, вчинивши опір працівникам правоохоронного органу.

16 червня 2024 року постановою слідчого вказаний вище транспортний засіб, визнано речовим доказом та розміщено на зберіганні на території спеціального майданчика тимчасово затриманих транспортних засобів, по АДРЕСА_2 .

Розглядаючи клопотання про арешт майна по вищевказаним матеріалам досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Також було враховано районним судом правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; можливість спеціальної конфіскації майна; неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для особи.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Вилучене майно, з урахуванням положень ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 168 КПК України, є тимчасово вилученим майном із розповсюдженням на нього відповідного процесуального статусу, а тому на думку колегії суддів безпідставними є посилання апелянта на необґрунтованість накладення арешту на вилучене під час санкціонованого обшуку майно.

Крім того, органом досудового розслідування та прокурором під час апеляційного розгляду доведено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді винесена без достатніх на те підстав та з суттєвими порушенням норм КПК України, оскільки як зазначено в клопотанні прокурора та вірно відображено у рішенні слідчого судді, арешт майна накладається з метою збереження його, як речового доказу на період проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення обставин події кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

За таких обставин, доводи апелянта щодо неврахування слідчим суддею вимог ст. 98 КПК України є необґрунтованими та спростовується викладеним.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта і на те, що слідчий суддя при винесені рішення не врахував вимоги ч.ч. 1 - 3 ст. 170 КПК України.

Як зазначено в клопотанні та вірно відображено у рішенні слідчого судді, що арешт майна накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи та з метою збереження його, як речового доказу, на період проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення обставин події кримінального правопорушення.

Крім того, при перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання, врахував вимоги ст. 173 КПК України.

При цьому, бере до уваги апеляційний суд і усталену практику Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Окрім того, арешт майна є тимчасовим обмеженням та такий захід забезпечення кримінального провадження може бути скасований за клопотанням власника чи володільця майна у порядку, що встановлений ст. 174 КПК України, якщо у подальшому в застосуванні такого заходу відпала потреба.

Таким чином, при винесенні рішення про арешт майна, слідчий суддя в повній мірі врахував правові підстави для арешту майна, яке є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР та навів достатньо підстав для накладення саме такого арешту.

Враховуючи викладене, наразі підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому подану апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19 червня 2024 року, якою задоволено клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді:

_____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3