Справа №592/2543/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/230/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

01 липня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/2543/24 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.02.2024 щодо накладення арешту на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представників володільця майна адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді частково та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на т/з BMW X5, д. н. з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на цей т/з та ключі, а в іншій частині ухвалу залишити без змін, оскільки вказаний т/з є фактичним знаряддям вчинення шахрайських дій, ОСОБА_11 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КК, тривалий час не працює, джерело походження майна, яким володіє його родина є сумнівним.

16.02.2024 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим з прокурором Окружної прокуратури м. Суми, звернулась слідча та обґрунтувала його тим, що Сумським РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідуванні в кримінальному провадженні № 0000032 від 07.02.2023 за ч. 4 ст. 190 КК.

14.02.2023 на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.02.2024 було проведено обшук в т/з BMW X5, д. н. з. НОМЕР_1 чорного кольору, 2010 року випуску (VIN: НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_11 , в ході якого було виявлено та вилучено: банківська картка НОМЕР_3 ; технічний паспорт на т/з BMW X5; два посвідчення водія на ім`я ОСОБА_11 ; дві мікро флеш-картки на 8 та на 32 ГБ; ключі від т/з BMW X5.

Зважаючи, що вилучене в ході обушку майно може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК, а також одержане внаслідок вчинення злочинів, що розслідуються в даному кримінальному провадженні, тому слідча просила накласти арешт на це майно шляхом обмеження права розпорядження та користування ним.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.02.2024 вказане клопотання слідчої задоволене частково і накладений арешт на банківську картку НОМЕР_3 та дві мікро флеш-картки на 8 та на 32 ГБ. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтував тим, що вилучені в ході обшуку автомобіля банківська картка та дві мікро флеш-картки відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, та існує необхідність його збереження як речових доказів. В іншій частині клопотання слідчого не містить достатніх доказів на підтвердження існування підстав для накладення арешту майна.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи представників володільця майна ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Заходами процесуального примусу, пов`язаними із обмеженням особистих або майнових прав особи, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК, до яких, зокрема, віднесено арешт майна (абз.1 п.7 ч. 2 ст. 131 КПК).

Відповідно ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Розглядаючи клопотання про арешт майна, в порядку ст. 170-173 КПК для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для такого арешту або відмови у задоволенні клопотання.

У випадках, передбачених п. 1-2, 4 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт накладається на майно: будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України; підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

В ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею суду першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Так, Сумським РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000032 від 07.02.2023 за ч. 4 ст. 190 КК, в ході якого встановлена причетність ОСОБА_11 до вчинення кримінальних правопорушень.

14.02.2023 на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.02.2024 був проведений обшук в автомобілі BMW X5, д. н. з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2010 р. в. (VIN: НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_11 .

В ході обшуку було виявлено та вилучено майно:

- банківська картка НОМЕР_3 ;

- технічний паспорт на автомобіль BMW X5, д. н. з. НОМЕР_1 ;

- два посвідчення водія на ім`я ОСОБА_11 ;

- дві мікро флеш-картки на 8 та на 32 ГБ;

- ключі від автомобіля BMW X5, д. н. з. НОМЕР_1 .

Крім того, під час обшуку був вилучений і сам автомобіль BMW X5, д. н. з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2010 р. в. (VIN: НОМЕР_2 ).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що органом досудового розслідування не надано належних доказів, які б підтверджували, що вилучене майно і документи: автомобіль BMW X5, д. н. з. НОМЕР_1 , технічний паспорт та ключі до нього можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження і в подальшому можуть бути доказами у цьому провадженні ч. 4 ст. 190 КК, а також, що таке майно одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна. При цьому слідчим суддею при вирішенні зазначеного вище питання були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту цього майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту частини вилученого в ході обшуку майна, оскільки дійсно на даний час існує реальна необхідність в забезпеченні збереження цього майна як речового доказу у вказаному вище кримінальному провадженні, оскільки установлені досудовим розслідуванням фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі слідства є підстави для обґрунтованого припущення, що частина вилученого в ході обшуку майна безпосередньо стосується предмета розслідування, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК дає правові підстави для його арешту як речового доказів з метою збереження.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права осіб, які володіють, користуються і можуть розпоряджатись певним майном, враховуючи одночасно і приватні, і суспільні інтереси.

Зокрема, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна колегія суддів враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не надано, тому у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на частину зазначеного у клопотанні слідчого майно, діяв у спосіб та в межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя суду першої інстанції на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо.

Оскаржена ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.02.2024 про арешт майна в кримінальному провадженні № № 0000032 від 07.02.2023 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4