Справа № 639/2211/24
Провадження № 1-кп/639/307/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000768 від 14.08.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанська Луганської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 128 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

13 серпня 2023 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, знаходячись неподалік від житлового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 зустрівся із раніше йому знайомим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків. В ході вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_3 , який був ображеним на висловлювання ОСОБА_7 на його адресу, виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Надалі ОСОБА_3 , використовуючи малозначний привід у вигляді раніше початого словесного конфлікту, підійшов до ОСОБА_7 та, діючи з необережності у виді злочинної самовпевненості, тобто передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, проте легковажно розраховуючи на їх відвернення, наніс один удар кулаком правої руки, який прийшовся в ділянку лівого ока та лівої щоки потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій очноямковій ділянці та садна в лобово-скроневій ділянці зліва, які належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я (мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень).

Надалі ОСОБА_3 , діючи з необережності у виді злочинної недбалості, не передбачаючи можливості падіння ОСОБА_7 на асфальтовану поверхню від спричиненого поштовху та отримання останнім тілесних ушкоджень, хоча повинен був та міг передбачити настання зазначених наслідків, знаходячись позаду ОСОБА_7 , скоротивши при цьому відстань, зі значної силою штовхнув останнього двома руками в спину, в результаті чого відбулось падіння ОСОБА_7 на тверде асфальтне покриття із наданням тілу прискорення та послідуючий удар об асфальтну поверхню ліктьовою ділянкою лівої руки.

В результаті нанесеного ОСОБА_3 поштовху в спину ОСОБА_7 та послідуючого падіння потерпілого ОСОБА_7 , з ударом ліктьовою ділянкою лівої руки об тверде асфальтне покриття, останньому була завдана закрита травма лівого ліктьового суглобу у вигляді крайового перелому медіального надвиростка плечової кістки (з діастазом 10 мм), крайового перелому головки променевої кістки без зміщення; ушкодження плече-променевого та плечового м`язів І ст., ушкодження загального сухожилля згиначів ІІ ст. і загального сухожилля розгиначів ІІ ст. та гематоми по медіальній поверхні суглоба, із розвитком синовіїту і остеоартрозу ліктьового суглобу, яка за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за критеріями тривалості розладу здоров`я (більш як 21 день) та відсутності ознак небезпеки для життя.

Таким чином, травма лівого ліктьового суглобу у потерпілого ОСОБА_7 утворилась за непрямим ударним механізмом від падіння на пласку розповсюджену поверхню з положення стоячи на витягнуту ліву руку, внаслідок втрати рівноваги від поштовху в спину, який потерпілому заподіяв обвинувачений ОСОБА_3 .

В подальшому ОСОБА_3 припинив свої злочинні дії, після чого 13.08.2023 потерпілий ОСОБА_7 бригадою екстреної медичної допомоги був доставлений до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова» Харківської міської ради, де йому своєчасно надано необхідну медичну допомогу.

ІІ. Надані обвинуваченим ОСОБА_3 покази у кримінальному провадженні та позиція сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 не визнав вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, посилаючись на той факт, що він не спричиняв середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що він фактично проживає із громадянкою ОСОБА_9 в її домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 . 13.08.2023 у вечірній час він спав вдома, коли прокинувся, то побачив, що співмешканка запросила до них в гості ОСОБА_10 та його знайому ОСОБА_11 . До цього дня він три чи чотири рази бачив ОСОБА_7 , конфліктів чи сварок між ними не виникало. Під час вечері він особисто випив декілька чарок горілки. Потім він сказав гостям, що їм потрібно збиратися додому, оскільки зранку потрібно йти на роботу. При виході з двору біля хвіртки у нього із ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, оскільки останній почав образливо висловлюватися на його адресу. Після цього між ними виникла штовханина, вони впали на землю та почали боротися, потім ОСОБА_12 та ОСОБА_13 їх розтягнули. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_14 пішли, а вони залишися вдома. Чи телефонувала після цього його співмешканка ОСОБА_9 ОСОБА_7 йому не відомо. Приблизно через 20 хвилин він почув, як хтось дуже сильно стукає ногами в хвіртку, ОСОБА_15 зателефонувала та викликала поліцію. Коли він із ОСОБА_9 вийшли на вулицю, то побачили, що повернувся ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 біля хвіртки виник словесний конфлікт, в цей час він та ОСОБА_13 стояли в стороні. Надалі ОСОБА_7 долонею лівої руки вдарив ОСОБА_9 по голові в області вуха, після чого він підійшов до ОСОБА_7 , схватив його руками за футболку та штовхнув назад, при цьому, можливо, рукою випадково зачепив обличчя ОСОБА_7 . Від цього поштовху ОСОБА_7 пройшов назад приблизно 5 метрів, оскільки він був сильно п`яним та у нього заплелися ноги, він впав на траву. Він відштовхнув ОСОБА_7 , щоб останній припинив побиття його співмешканки ОСОБА_12 , це була вимушена міра щодо її захисту.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що удар кулаком в обличчя ОСОБА_7 він не спричиняв, а також він не штовхав його у спину руками, тому вважає, що потерпілий отримав перелом лівої руки внаслідок мимовільного падіння на землю, оскільки він був дуже сильно п`яним та не контролював свої дії.

Сторона захисту зазначає, що належними та допустимими доказами винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 не доведена, оскільки досліджені докази не доводять наявність причинного зв`язку між діями обвинуваченого та спричиненням потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження.

ІІІ. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин та висновки суду

Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його винність у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідка ОСОБА_14 , частково показанням свідка ОСОБА_15 , а також сукупністю досліджених письмових доказів та висновками судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні.

Під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 надав показання, що 13.08.2023 близько 20 години він разом зі знайомою ОСОБА_18 прийшли в гості додому до ОСОБА_9 , яка проживає в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 . Під час вечері всі разом вживали горілку, пізніше до них приєднався співмешканець ОСОБА_12 ОСОБА_19 . За столом конфліктних ситуацій не було, коли вони вже виходили із будинку, то між ним та Резніковим ОСОБА_20 виникла сварка, вони боролися на землі, однак потім їх розтягнули. Далі він та ОСОБА_17 пішли додому, вони відійшли від домоволодіння вже на 100-200 метрів, коли йому зателефонувала ОСОБА_12 та попросила його повернутися, оскільки у неї із ОСОБА_20 виникла сварка. Він побіг до домоволодіння ОСОБА_15 , а ОСОБА_13 йшла позаду нього. Коли він підійшов до хвіртки домоволодіння, ОСОБА_9 вийшла з двору та почала із ним сваритися, вона почала його штовхати та намагалася подряпати йому обличчя. В цей час ОСОБА_3 стояв позаду неї на відстані одного метра. У відповідь на це він відштовхнув ОСОБА_12 та хотів піти звідти, при цьому, по обличчю рукою її він не бив. Потім ОСОБА_19 вискочив із-за спини ОСОБА_12 та зненацька для нього вдарив його кулаком правої руки в ліву частину обличчя. ОСОБА_17 в цей час стояла неподалік від двору на відстані 2-3 метрів та все бачила. Надалі, коли він вже хотів уходити додому, ОСОБА_3 навалився на нього ззаду, штовхнув його в спину руками, від цього поштовху він впав на землю та зламав ліву руку. Відразу після падіння на ліву руку він відчув сильний біль, після чого втратив свідомість. Надалі ОСОБА_17 викликала швидку медичну допомогу, а ОСОБА_9 викликала поліцію. В подальшому його госпіталізували до 4 лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_14 надала показання, що 13.08.2023 приблизно о 19 чи 20 годині вона разом із знайомим ОСОБА_21 прийшли в гості додому до ОСОБА_9 . ОСОБА_22 також перебував співмешканець ОСОБА_12 ОСОБА_19 . Всі разом вони вживали горілку, конфліктів та словесної сварки за столом не було. Приблизно через 1 годину ОСОБА_3 сказав їм, щоб вони йшли додому. Коли вони з ОСОБА_21 вже були на пів дороги додому, то зателефонувала ОСОБА_12 та попросила ОСОБА_23 повернутися, оскільки ОСОБА_20 влаштував сварку та накинувся на неї. Коли ОСОБА_7 підійшов до воріт домоволодіння, ОСОБА_12 вибігла з двору, накинулася на нього та почала руками його бити, після чого він її відштовхнув. Після цього ОСОБА_3 почав бити ОСОБА_7 по обличчю, захватував його та вони разом падали на землю, все це тривало приблизно 15 хвилин. Надалі ОСОБА_7 впав на землю та не міг підійнятися, коли вона підійшла до нього, то побачила, що у нього зламана рука. Після цього вона викликала швидку медичну допомогу, а ОСОБА_9 викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_14 зазначає, що в ході конфлікту ОСОБА_7 не бив долонею руки по обличчю ОСОБА_9 , як про це повідомляє обвинувачений ОСОБА_3 .

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 надала показання, що 13.08.2023 до неї додому в гості прийшли ОСОБА_16 та його знайома ОСОБА_13 , вони разом сиділи та випивали, потім до них приєднався її співмешканець ОСОБА_19 . Вони разом посиділи 15-20 хвилин, після чого ОСОБА_20 сказав, що вже час відпочивати. При виході з двору між ОСОБА_24 та ОСОБА_25 виник конфлікт, вони почали битися та боротися на землі біля хвіртки, однак вони їх розійняли. Далі вони вже збиралися лягати спати, хвилин через 10-15 почули, як хтось дуже сильно стукав у хвіртку. Оскільки вони не знали хто це стукає, то вона викликала поліцію. Коли вона вийшла із двору та побачила, що це ОСОБА_16 , то вона почала на нього голосно лаятися, після чого ОСОБА_24 вдарив її долонею руки по обличчю. Від цього удару тілесних ушкоджень чи синця на обличчі в неї не було. ОСОБА_19 побачив це, підбіг до ОСОБА_7 та відштовхнув його від неї, після чого останній впав на землю. Більше боротьби між ними не було, інших ударів ОСОБА_19 потерпілому не наносив. ОСОБА_7 в цей час перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. Конфліктів між нею та ОСОБА_3 того вечора не було, тому вона не може пояснити, з якою метою ОСОБА_7 повернувся до їх домоволодіння. Вся ця подія відбулася через те, що ОСОБА_16 під час словесної сварки вдарив її долонею руки по обличчю, а ОСОБА_19 за неї заступився.

Крім показань потерпілого та свідків, які були допитані під час судового розгляду кримінального провадження, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю досліджених письмових доказів та висновками судово-медичних експертиз, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.08.2023, в якій потерпілий ОСОБА_7 просить органи Національної поліції прийняти міри до ОСОБА_3 , який наніс йому тілесні ушкодження, а саме: зламав ліву руку;

-висновком експерта ХОБСМЕ №09-1212/2023 від 23.08.2023, яким підтверджується, що у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження, а саме: синець на обличчі, садна на обличчі та лівій руці, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар чи удар-стиснення, за винятком саден, які утворилися за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані за 3-5 доби до огляду. За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження відносять до легких тілесних ушкоджень;

-протоколом слідчого експерименту від 22.08.2023, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_7 показав механізм та спосіб спричинення йому тілесного ушкодження, а саме: 13.08.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , у нього виник конфлікт із Резніковим, який, перебуваючи навпроти нього, наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока та лівої щоки, після чого, майже одночасно, обома руками схватив його «за грудки» та штовхнув, від чого потерпілий упав, вдарившись лівою скроневою ділянкою голови, лівим плечем по зовнішній поверхні об паркан. Надалі потерпілий піднявся та намагався піти, а Резніков силоміць штовхнув його у спину, від чого потерпілий втратив рівновагу та впав на передню поверхню тулубу обличчям донизу, забившись лівою рукою;

-висновком експерта ХОБСМЕ №09-1239/2023 від 24.08.2023, яким підтверджується, що показання потерпілого ОСОБА_7 , викладені ним під час проведення слідчого експерименту від 22.08.2023, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині терміну та механізму утворення встановлених тілесних ушкоджень;

-висновком експерта ХОБСМЕ №09-1734/2023 від 17.01.2024, яким підтверджується, що за результатами проведення повторної судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_7 мали місце такі тілесні ушкодження: синець в лівій очноямковій ділянці, садно в лобово-скроневій ділянці зліва, садно в ділянці лівого плечового суглобу по його передньо-верхній поверхні, які за ступенем тяжкості, кожне окремо, є легкими тілесними ушкодженнями, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я; закрита травма лівого ліктьового суглобу у вигляді крайового перелому медіального надвиростка плечової кістки (з діастазом 10 мм), крайового перелому головки променевої кістки без зміщення; ушкодження плече-променевого та плечового м`язів І ст., ушкодження загального сухожилля згиначів ІІ ст. і загального сухожилля розгиначів ІІ ст. та гематоми по медіальній поверхні суглоба, із розвитком синовіїту і остеоартрозу ліктьового суглобу, яка за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, за критеріями тривалості розладу здоров`я (більш як 21 день) та відсутності ознак небезпеки для життя;

-висновком експерта ХОБСМЕ №09-1734/2023 від 17.01.2024 додатково підтверджується, що показання ОСОБА_7 , надані ним під час проведення слідчого експерименту від 22.08.2023, не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму, давності та умов спричинення встановлених у нього тілесних ушкоджень;

-протоколом слідчого експерименту від 12.02.2024, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_7 продемонстрував механізм падіння, внаслідок якого він отримав травму руки 13.08.2023, а саме: після поштовху в спину двома руками він втратив рівновагу та впав на передню поверхню тіла, при цьому ліва рука в ліктьовому суглобі підвернулася, відчув сильний біль та рука втратила функцію у суглобі;

-висновком експерта ХОБСМЕ №09-200/2024 від 14.02.2024 підтверджується, що враховуючи опис морфологічного характеру синця та саден, що викладений у судово-медичній документації, а також характер та прояви рентгенологічних змін, що встановлені на консультативних дослідженнях наданих на дослідження рентгенограм та магнітно-резонансних томограм лівого ліктьового суглобу в динаміці, слід вважати, що всі тілесні ушкодження у постраждалого в комплексі могли утворитися під час однієї події 13.08.2023 р. Закрита травма лівого ліктьового суглобу могла виникнути або за непрямим ударним механізмом внаслідок падіння з положення стоячи на площині (тупий твердий предмет із розповсюдженою плоскою поверхнею) на витягнуту ліву руку, або за прямим механізмом від ударної контактної взаємодії ділянки лівого ліктьового суглобу і тупого твердого предмета. Травма лівого ліктьового суглобу у ОСОБА_7 могла утворитися за непрямим ударним механізмом від падіння на плоску розповсюджену поверхню з положення стоячи на витягнуту ліву руку внаслідок втрати рівноваги від поштовху у спину, тобто за тих умов і механізму, на які він вказав під час проведення слідчого експерименту 12.02.2024.

Посилання сторони захисту на той факт, що у різних висновках експертів по різному надано оцінку отриманого потерпілим ОСОБА_7 тілесного ушкодження у виді закритої травми лівого ліктьового суглобу, а також по різному визначена тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, суд вважає помилковими з огляду на таке.

Постановою старшого дізнавача СД ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_26 від 14.12.2023 було призначено повторну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам ХОБСМЕ.

Для проведення експертного дослідження дізнавачем направлено на адресу експертної установи додаткові медичні документи потерпілого ОСОБА_7 , копії протоколу слідчого експерименту та висновків судових експертів, а саме: оригінал виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 13877 та оригінал магнітно-резонансної томографії лівого ліктьового суглобу, виданої на ім`я потерпілого ОСОБА_7 (номер дослідження НОМЕР_1 ) від 25.08.2023; диск CD-R з магнітно-резонансної томографії лівого ліктьового суглобу потерпілого від 25.08.2023; копію висновку експерта № 09-1212/23; копію протоколу слідчого експерименту від 22.08.2023; копію висновку експерта №09-1239/2023; копію довідки виданої на ім?я потерпілого ОСОБА_7 від 19.08.2023; копія висновку експерта №09-1374/2023 від 13.10.2023; консультативний висновок №865519; рентгенограма № 4322 знімок з КНП «Міська лікарня №3» ХМР; діагностичний звіт від 02.11.2023; рентгенограма №4852 знімок з КНП «Міська лікарня №3» ХМР; діагностичний звіт від 11.12.2023; оригінал магнітно-резонансної томографії лівого ліктьового суглобу виданої на ім?я потерпілого ОСОБА_7 від 31.10.2023; диск CD-R з магнітно-резонансної томографії лівого ліктьового суглобу потерпілого від 31.10.2023.

При цьому, при проведенні судових експертиз №09-1734/2023 від 17.01.2024 та №09-200/2024 від 14.02.2024 експертом досліджувалися додаткові медичні документи потерпілого ОСОБА_7 , які не оцінювалися експертами при проведенні попередніх судово-медичних експертиз.

Вказані висновки експерта містять відомості про те, що експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Будь-яких об`єктивних підстав для сумніву щодо достовірності та повноти висновків експерта №09-1734/2023 від 17.01.2024 та №09-200/2024 від 14.02.2024 за результатами проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_7 , стороною захисту не доведено.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки його покази повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 , а також протоколами слідчих експериментів за участі потерпілого та висновками судово-медичних експертиз.

При цьому, показання обвинуваченого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_7 нібито вдарив ОСОБА_15 долонею руки по обличчю, у зв`язку з чим ОСОБА_3 нібито заступився за неї, не підтверджуються будь-якими об`єктивними доказами у кримінальному провадженні.

Суд зазначає, що свідок ОСОБА_15 не зверталася до закладів охорони здоров`я за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень, швидку медичну допомогу того дня не викликала, із заявами та повідомленнями до правоохоронних органів за фактом нібито неправомірних дій ОСОБА_7 вона також не зверталася.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідка ОСОБА_14 , частково показанням свідка ОСОБА_15 , а також сукупністю досліджених письмових доказів та висновками судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні.

ІV. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ст. 128 КК України, тобто необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

V. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлені.

Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлені.

В обвинувальному акті від 18.04.2024 факт перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину не був зазначений ані в переліку обставин, що обтяжують покарання, ані при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд не визнає обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 337 КПК України суд не може вийти за межі висунутого обвинувачення.

Указане узгоджується із судовою практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 12 листопада 2019 року (справа № 556/588/18, провадження № 51-569км19), у постанові від 29 травня 2024 року (справа № 201/137/21, провадження № 51-7324км23).

Вивченням особи ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ст. 128 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний нетяжкий злочин, приймаючи до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, за умови здійснення контролю за його поведінкою, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VІ. Цивільний позов у кримінальному провадженні

Вирішуючи по суті цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , який пред`явлено до обвинуваченого ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди на суму 49 780,24 грн. та моральної шкоди на суму 50 000 грн., суд враховує такі обставини.

В позовній заяві від 17.04.2024 зазначено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_7 спричинена матеріальна шкода у розмірі 49 780,24 грн., яка складається:

-витрати потерпілого на придбання ліків та проведення медичних досліджень на суму 8 780,24 грн.;

-упущена вигода у розмірі 41 000 грн., оскільки внаслідок спричинення тілесного ушкодження потерпілий ОСОБА_7 не міг виконати договір про надання послуг з перевезення від 01.08.2023, який був ним укладений з фізичною-особою підприємцем ОСОБА_27 , строк виконання якого був до 10.09.2023.

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_7 цивільний позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, посилаючись на той факт, що він погоджується на відшкодування витрат потерпілого ОСОБА_7 на лікування, які підтверджуються документально. В іншій частині заявлені позовні вимоги про відшкодування упущеної вигоди у розмірі 41 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. він не визнає.

17.05.2024 представник відповідача адвокат ОСОБА_8 на адресу суду надала відзив на цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, в якому вона просить:

- відмовити у задоволенні цивільного позову в частині матеріальної шкоди на суму 43 686,17 грн. (упущена вигода у розмірі 41 000 грн. та непідтверджені фіскальними чеками матеріальні збитки на суму 2 686,17 грн.);

- відмовити у задоволенні цивільного позову в частині моральної шкоди у повному обсязі на суму 50 000 грн.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд враховує, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого злочину потерпілому ОСОБА_7 спричинена матеріальна шкода на суму 7 894,07 грн., яка полягає у витратах потерпілого на придбання медичних препаратів та лікарських засобів, а також витрат на проведення МРТ-досліджень.

При цьому, потерпілий ОСОБА_7 двічі проходив МРТ-дослідження, а саме: 25.08.2023, за що ним сплачена сума 1700 грн., а 31.10.2023 1800 грн.

Вказані витрати потерпілого ОСОБА_7 на суму 7 894,07 грн. підтверджуються документально чеками та розрахунковими документами, які долучені до цивільного позову.

При розрахунку спричиненої матеріальної шкоди суд не враховує 2 (два) фіскальних чека, оскільки вказані документи низької якості друку, з них неможливо встановити дату придбання ліків, назву лікарських препаратів, які придбавалися, а також їх вартість.

Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди як витрати на придбання ліків та проведення медичних досліджень на загальну суму 7 894,07 грн., підлягає задоволенню.

В частині заявлених позовних вимог про відшкодування потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди у розмірі 41 000 грн., суд виходить з таких обставин.

До цивільного позову долучено копію договору про надання послуг перевезення № 4 від 01.08.2023, який укладено між ОСОБА_7 (як Виконавцем) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_27 (як Замовником), предметом якого було надання послуг з перевезення вантажу за маршрутом: Харків (Україна) Гебзе (Туреччина) Харків (Україна). Вартість послуг з перевезення становить 41 000 грн. Для здійснення перевезень Замовник надає Виконавцю транспортний засіб DAF 95XF, напівпричіп SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 / НОМЕР_3 . Строк і період надання послуг з перевезення з 10 серпня 2023 по 10 вересня 2023 року.

Відповідно до статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Разом із цим, позивачем до цивільного позову не долучено транспортні накладні, подорожній лист та довіреність про супровід вантажу, на підтвердження того факту, що сторони розпочали виконання цього Договору.

Крім цього, договір про надання послуг перевезення № 4 від 01.08.2023 безпосередньо стосується міжнародного перевезення вантажів, а тому, відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1001, до цивільного позову мала б бути долучена відповідна Ліцензія, однак таких доказів позивачем не надано.

До відзиву на позовну заяву представник відповідача адвокат ОСОБА_8 долучила Витяг з реєстру «Укртрансбезпеки», згідно якого на транспортний засіб DAF 95 XF реєстраційний номер НОМЕР_2 перевізнику видана ліцензія та зареєстрована на особу - ОСОБА_28 , РНОКПП НОМЕР_4 (ліцензія чинна).

Разом із цим, ОСОБА_28 не є стороною Договору про надання послуг перевезення № 4 від 01.08.2023 та не здійснює послуги міжнародного перевезення вантажів за цим Договором.

Відповідно до статті 22 ЦК України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

При цьому, позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

З огляду на той факт, що до цивільного позову позивачем не долучено копію товарно-транспортної накладної, подорожнього листа та довіреності на супроводження вантажу, а також ліцензії на міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом, суд приходить до висновку, що наданими документами не підтверджується можливість реального виконання сторонами Договору про надання послуг перевезення №4 від 01.08.2023.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди у розмірі 41 000 грн. є недоведеними, а тому в цій частині цивільний позов задоволенню не підлягає.

В частині заявлених позовних вимог про відшкодування потерпілому ОСОБА_7 моральної шкоди на суму 50 000 грн., суд виходить з таких обставин.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого злочину потерпілому ОСОБА_7 спричинено моральну шкоду, розмір та наявність якої обґрунтовується значним ступенем душевних страждань та переживань, що виникли внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_7 отримав такі тілесні ушкодження, а саме:

-синець в лівій очноямковій ділянці та садно в лобово-скроневій ділянці зліва, які належать до легких тілесних ушкоджень;

-закрита травма лівого ліктьового суглобу у вигляді крайового перелому медіального надвиростка плечової кістки (з діастазом 10 мм), крайового перелому головки променевої кістки без зміщення; ушкодження плече-променевого та плечового м`язів І ст., ушкодження загального сухожилля згиначів ІІ ст. і загального сухожилля розгиначів ІІ ст. та гематоми по медіальній поверхні суглоба, із розвитком синовіїту і остеоартрозу ліктьового суглобу, яка за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Враховуючи характер, обсяг фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_7 , характер отриманої ним травми лівої руки, що в подальшому призвело до тривалого лікування потерпілого та порушення звичайного укладу його життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що потерпілому ОСОБА_7 була спричинена моральна шкода, розмір якої оцінюється судом на суму 30 000 грн.

При прийнятті такого рішення суд враховує положення ч. 5 ст. 23 ЦК України, якими визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово.

Враховуючи вищевикладене, цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

VIІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання у суду немає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , спричинену матеріальну шкоду у розмірі 7 894,07 грн. (сім тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні 07 копійок).

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , спричинену моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок).

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відмовити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілому та його представнику право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а обвинуваченому та його захиснику право подати клопотання про помилування.

Суддя ОСОБА_1