ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1103/24 Справа № 192/2222/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)», засудженого 06 квітня 2020 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що згідно з витягом із щоденника індивідуальної роботи із засудженим додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку та дотримання вимог безпеки праці за ІІ та ІІІ квартали 2023 року оцінено як «задовільно». Поряд із цим, виправною установою засуджений характеризується задовільно, до праці у нього відношення також задовільне, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненню за ними належного догляду, використанню тільки їх за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, посередньо ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Окрім цього, за весь час відбування покарання засуджений має лише одне заохочення, які було застосоване до нього ще у квітні 2022 року. При цьому, комісією виправної установи 02.07.2021, 25.02.2022 та 04.11.2022 відмовлено засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, а також направленні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та щодо умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів свого виправлення, як такому, що не довів свого виправлення.

З урахуванням наведених обставин суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

В апеляційній скарзі засуджений з судовим рішенням не погоджується, просить його переглянути та застосувати до нього положення ст. 81 КК України. Засуджений просить врахувати те, що раніше звільнявся від покарання умовно-достроково та під час умовного строку ним не вчинялись протиправні дії. Він посягнув на чуже майно, про що зараз шкодує.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 4 років позбавлення волі, призначене йому Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська від 06 квітня 2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_7 знаходиться з 02 липня 2020 року, за час відбування покарання характеризується задовільно, працевлаштований на виробництві установи різноробочим, до праці ставиться задовільно, має одне заохочення, стягнень не має.

Поряд із цим, у взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_7 не конфліктний, на критику реагує не агресивно, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, підтримує зв`язки з рідними, збитків не має, на профілактичному обліку не перебуває.

Між тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненню за ними належного догляду, використанню тільки їх за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, посередньо ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.

Окрім цього, 02.07.2021 комісією виправної установи відмовлено засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не стає на шлях виправлення, 25.02.2022 - у направленні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а 04.11.2022 - у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений характеризується посередньо, має лише одне заохочення, участі у виховних заходах установи, у самодіяльних організаціях та у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. При цьому, протягом всього строку відбування покарання жодні пільги установою виконання покарань до обвинуваченого не застосовувались через те, що він не стає на шлях виправлення.

Більш того, ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, загалом засуджувався 5 разів, з яких один раз звільнявся від відбування покарання з випробуванням та двічі умовно-достроково, проте знову вчинив умисний злочин проти власності, за який його востаннє засуджено.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як й доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні.

Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4