1Справа № 335/9368/23 1-кп/335/610/2024
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 липня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, одруженої, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , маючої статус ВПО, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
26.08.2023 приблизно об 11:39 год., ОСОБА_6 , знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_3 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_4 , виниклого на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, нанесла один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_4 , чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1763п від 22.09.2023 спричинила останньому крововилив з садном на слизовій оболонці верхньої губи в проекції 2-го зуба зліва, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження.
Своїми діями ОСОБА_6 вчинила проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, що кваліфікується, як умисне легке тілесне ушкодження.
03.11.2023 потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000 грн.
Потерпілий в судовому засіданні показав, що дійсно 26.08.2023 приблизно об 11:39 год., знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_3 , біля під`їзду, де він проживає, біля лавки, під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин його дружини - ОСОБА_8 та колишнього чоловіка ОСОБА_9 та його теперішньою дружиною ОСОБА_6 , остання здійснила декілька шагів та вдарила його правою рукою в область обличчя (голови), а саме верхньої губи. Вдарила його публічно, на вулиці перебували діти та сусіди. 28.08.2023 він самостійно звернувся до лікарні, з метою судово-медичного огляду та визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_6 .
В судовому засіданні обвинувачена свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, визнала повністю, посилаючись на обставини, викладені у обвинувальному акті.
Показала, що 26.08.2023 приблизно об 11:39 год., знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_3 , біля під`їзду та біля лавки, під час словесного конфлікту, із дружиною ОСОБА_4 - ОСОБА_8 у присутності свого чоловіка ОСОБА_9 , нанесла один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_4 , спричинивши йому тілесні ушкодження: крововилив з садном на слизовій оболонці верхньої губи. У вчиненому розкаюється, обставини викладені в обвинувальному акті визнає в повному обсязі. Окрім цього, зазначила, що нею добровільно було перераховано грошові кошти у розмірі 5000 грн. на відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_4 . Просить вибачення у потерпілого та просить суд суворо її не карати.
Пред`явлений позов визнала частково, вказавши, що на даний час вона щиро кається у скоєному, просила вибачення у потерпілого, просить її суворо не карати, також зазначила, що вона сплатила потерпілому моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, яку вважає достатньою та співрозмірною встановленим судом подіям.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив отримання грошових коштів від обвинуваченої у розмірі 4 878,00 грн., вибачення обвинуваченої, однак враховуючи зазначене, вважає, що сплачена обвинуваченою сума коштів не є достатньою, у зв`язку з чим, розмір заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі в 200 000 грн. підтримує в повному обсязі.
У судовому засіданні встановлено, що покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_6 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, пред`явлений до неї цивільний позов визнала частково, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі потерпілий, його представник, обвинувачена, її захисник правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом потерпілого, обвинуваченої, дослідженням документів, що характеризують обвинувачену, як особу, та докази, що стосуються цивільного позову.
З врахуванням наведеного, суд, допитавши потерпілого, обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, межі яких судом визначені відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 в умисному нанесенні удару кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_4 , який відповідно до висновку експерта кваліфікуються як легке тілесне ушкодження доведена повністю, а її дії за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковано правильно, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до вимог ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України відноситься до кримінального проступку.
Призначаючи міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Пом`якшуючою вину обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку при обранні їй міри покарання обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, суд вбачає її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку, її вибачення перед потерпілим та часткове відшкодування моральної шкоди.
Обтяжуючих вину обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку при обранні їй міри покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд враховує її особу, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, її відношення до вчиненого кримінального проступку, щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального проступку, під час дізнання та в суді, що згідно довідки КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (психіатричне відділення) на стаціонарному обліку не перебуває, згідно довідки КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР (наркологічне відділення), під наглядом лікаря-нарколога не перебуває, одружена, має статус внутрішньо-переміщеної особи, негативних характеристик суду не надано, розкаялася у вчиненому, вибачилась перед потерпілим, здійснила дії добровільно щодо відшкодування потерпілому шкоди, а також думку потерпілого, який на суворому покаранні не наполягає, дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання в межах санкції статті ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в дохід держави.
Суд вважає, що саме таке покарання для обвинуваченої ОСОБА_6 є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень, а також з урахуванням обставин даної справи буде справедливим для неї, виправдає мету покарання.
Витрати на проведення судових експертиз відсутні.
Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.
Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченої не застосовувався. Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.
Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Що стосується вимог цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн., завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає таке.
Пунктом 10 ч.1 ст. 56 КПК України передбачено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Також ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.
Отже потерпілим ОСОБА_4 , в особі представника адвоката ОСОБА_5 , подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на його користь моральної шкоди у сумі 200 000 гривень завданих кримінальним правопорушенням, позов прийнятий судом до розгляду.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , ОСОБА_4 була завдана моральна шкода, яка виразилася у фізичному болю, як у верхній губі, так і в області носа зліва. Все це негативно вплинуло і на стан його здоров`я, і на його психологічний стан, змусило змінювати ритм та розпорядок його повсякденного життя. Крім фізичного болю та страждань цивільний позивач зазнав надзвичайно сильного психологічного стресу, хвилювань, переніс страх. ОСОБА_10 нанесла йому тілесні ушкодження в присутності його дружини ОСОБА_8 біля під`їзду його будинку, де поряд проходили його сусіди, грали діти, та в присутності двох поліцейських. Внаслідок завданих тілесних ушкоджень, цивільний позивач змушений декілька разів звертатися до лікувальних закладів для обстеження та лікування, необхідністю відвідувати правоохоронні органи для надання пояснень, написання заяви.
В свою чергу 10.11.2024 цивільний відповідач ОСОБА_6 в особі її адвоката ОСОБА_7 , подала до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується із позовними вимогами та обставинами, викладеними у позові, посилаючись на те, що твердження щодо тривалої відкритої рани та болі у ОСОБА_4 ні чим не підтверджуються, оскільки безпосередньо доданими до позову медичними документами та висновком судової медичної експертизи лише підтверджується факт спричинення йому умисного легкого тілесного ушкодження, але не спричинення короткочасного розладу здоров`я останнього. Інших медичних документів, які б підтверджували додаткові вжиті заходи щодо оброблення, зашивання так званої «двотижневої рани» у ОСОБА_4 , не має.
Зокрема, в доданих медичних документів, на які посилається ОСОБА_4 щодо звернень до сімейного лікаря з артеріальним тиском після нанесення удару обвинуваченою ОСОБА_6 , то в них зазначено, що ОСОБА_4 з діагнозом «вторинна артеріальна гіпертензія» з 20.06.2023, тобто до нанесення йому удару 26.08.2023. Крім того, ОСОБА_4 можливо необхідно дотримуватися рекомендованої лікарем сольової дієти. Відсутній висновок судової медичної експертизи, який підтверджує отримання вищевказаної хвороби внаслідок нанесення йому удару ОСОБА_6 .
Крім того, в матеріалах відсутні висновки психолога, до якого ОСОБА_4 міг би звернутися через душевні страждання, які останній начебто зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_6 . Також не має підтверджень, що ОСОБА_4 вживав відповідних заходів для відновлення свого фізичного та психо-емоціанального стану.
З огляду на вказане, заслухавши доводи цивільного позивача, цивільного відповідача та їхніх представників, дослідивши додатки до цивільного позову, з`ясувавши фактичні обставини, з урахуванням вже встановленої винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Такими збитками, крім іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Судом встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1763п від 22.09.2023 ОСОБА_6 спричинилаОСОБА_4 крововилив з садном на слизовій оболонці верхньої губи в проекції 2-го зуба зліва, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Відповідно до Дублікату заключення КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 26.08.2023, ОСОБА_4 звернувся до вказаної установи зі скаргами на побиття. Після обстеження йому було встановлено діагноз забій м`яких тканин обличчя. Рекомендовано амбулаторне лікування за місцем проживання.
Як слідує з Висновку № 1575/с від 28.08.2023, ОСОБА_4 відмічає у себе підвищення артеріального тиску, мав скарги на біль в місцях ушкодження. На слизовій оболонці верхньої губи в проекції 2-го зуба зліва крововилив синюшного кольору овальної форми розміром 1х1,5 см, на фоні якого садно з білесуватою поверхнею овальної форми розміром 06х0,3 см. Ці ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку вказаному освідуваним (тобто 26.08.2023).
Водночас суд не вбачає підстав для задоволення в повному обсязі позовної вимоги потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 на його користь моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., оскільки ушкодження його здоров`я внаслідок протиправних дій обвинуваченої є незначним, так як відповідно до висновку експерта № 1763п від 22.09.2023, отримане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, навіть не спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Суд приймає до уваги посилання адвоката ОСОБА_7 на той факт, що в доданих медичних документах, на які посилається ОСОБА_4 щодо звернень до сімейного лікаря з артеріальним тиском після нанесення удару обвинуваченою ОСОБА_6 , то в них зазначено, що ОСОБА_4 з діагнозом «вторинна артеріальна гіпертензія» з 20.06.2023, тобто до нанесення йому удару від 26.08.2023. Крім того, цивільним позивачем не доведено той факт, що лікування підвищеного артеріального тиску, проблеми, які є із серцем є наслідком нанесення обвинуваченою легкого тілесного ушкодження, причинно наслідковий зв`язок не доведений.
В свою чергу, таке умисне кримінальне правопорушення спричинило завдання цивільному позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню винною особою, тобто обвинуваченою (цивільним відповідачем).
Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).
Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.
Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане із завданням шкоди внаслідок заподіяння легких тілесних ушкоджень.
В той же час, враховуючи характер правопорушень, глибину, тривалість та обсяг фізичних та душевних страждань внаслідок заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, доводять суд до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у визначеному потерпілим розмірі є неспівмірними завданій моральній шкоді, тому позов підлягає частковому задоволенню.
Отже суд вважає, що потерпілий зазнав душевних страждань у зв`язку з ушкодженням його здоров`я і має право на відшкодування моральної шкоди зі сторони обвинуваченої. Проте, оцінюючи розмір завданої шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості та бере до уваги заперечення сторони обвинувачення щодо оцінки душевних страждань завданих правопорушенням. Розмір позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, заявлених потерпілою, суд вважає завищеним. Цивільний позов слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
З урахуванням вказаного, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд вважає, що вказаний розмір моральної шкоди (10 000 грн.) є співмірним із ступеню тяжкості та тривалістю фізичного болю та страждань потерпілого, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я.
Крім того, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» - відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
В той же час, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди обвинуваченій повинен бути встановлений судом на рівні 10 000 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Процесуальні витрати в справі відсутні.
Запобіжний захід під час дізнання та судового розгляду до обвинуваченої не застосовувався.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) у відшкодування завданої злочином моральної шкоди 5 122,00 гривень (п`ять тисяч сто двадцять дві гривні).
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались та підстави для їх застосування відсутні.
Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1