ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/807/24 Номер провадження 11-сс/814/242/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 березня 2024 року за №0000167, залишено без задоволення клопотання слідчого СВ ВП №1 Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на строк 2 місяці.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризику, визначеного в п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідків, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбачене за його вчинення покарання, дані про особу й процесуальну поведінку підозрюваного, неможливість застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в силу ст.183 КПК України та недоведеність стороною обвинувачення недостатності обрання більш м`якого запобіжного заходу, щоб запобігти вказаному вище ризику.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 березня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував те, що з урахуванням тяжкості та обставин інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, наявності ризиків, визначених у п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та даних про особу підозрюваного, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та запобігти наведеним вище ризикам.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та водночас підтвердив те, що ОСОБА_8 не порушує умов застосованого йому слідчим суддею запобіжного заходу, заперечення підозрюваного та його захисника проти апеляційної скарги, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У силу ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 4 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ВП №1 Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 березня 2024 року за №0000167 (а.п.3).

Досудовим розслідуванням установлено, що 03 березня 2024 року приблизно о 22 годині ОСОБА_8 біля с. Сергіївка Миргородського р-ну Полтавської обл., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки зі ОСОБА_10 незаконно заволодів автомобілем «ВАЗ-21154», н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 та на момент злочину перебував у законному користуванні ОСОБА_10 , і направився вказаним транспортним засобом у АДРЕСА_2 , де був затриманий поліцією.

04 березня 2024 року слідчий ОСОБА_12 , за погодженням із прокурором ОСОБА_6 , повідомив ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України - незаконного заволодіння транспортним засобом (а.п.38-42).

06 березня 2024 року слідчий ОСОБА_13 , за погодженням із прокурором ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Гадяцького районного суду Полтавської області з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із одночасним визначенням підозрюваному розміру застави в межах, передбачених п.1 ч.5 ст.182 КПК України (а.п.1-48).

06 березня 2024 року слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого застосував підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України (а.п.63-66).

Із необхідністю обрання визначеного слідчим суддею запобіжного заходу ОСОБА_8 погоджується і колегія суддів.

Як убачається з матеріалів справи, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється та відповідно до матеріалів, доданих до клопотання слідчого, підтверджується вагомими доказами, на підставі розумної оцінки сукупності яких слідчий суддя правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

У свою чергу, колегія суддів уважає наявним існування ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають підстави вважати про наявність певного ступеню ймовірності того, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого й свідків. Натомість, ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КК України - вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення належним чином не обґрунтовано та не доведено з урахуванням, у тому числі й даних про особу ОСОБА_8 , який, при цьому, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Розглядаючи ж клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя врахував обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбачене за його вчинення покарання, дані про особу підозрюваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.45-46), має: постійні місце роботи (слюсарем АТ «Укргазвидобування»), місце проживання з батьками та малолітнім сином, який перебуває на його одноособовому утриманні (а.п.47, 50-53, 55), міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно (а.п.54), активно співпрацює зі слідством, у судовому засіданні щиро розкаявся у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Усупереч доводам апелянта, колегія суддів наголошує, що виключність тримання під вартою як запобіжного заходу полягає, зокрема, в тому, що він може бути застосований лише до осіб, зазначених у ч.2 ст.183 КПК України, та тільки за наявності визначених у цій нормі умов.

Відповідно до вимог абз.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст.177 КПК України, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Санкцією ч.1 ст.289 КК України передбачено покарання у вигляді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Таким чином, ураховуючи, що ОСОБА_8 є не судимим та підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, а стороною обвинувачення під час розгляду клопотання та апеляційної скарги не доведено обставини, передбачені абз.3 ч.2 ст.183 КПК України, в тому числі не наведено їх у клопотанні та апеляційній скарзі, а саме будь-яких даних, які би свідчили про те, що, перебуваючи на волі, підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, то в силу вимог ч.2 ст.183 КПК України виключається можливість застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, під час розгляду клопотання та апеляційної скарги слідчий, прокурор не довели й обставину, передбачену п.3 ч.1 ст.194 КПК України - недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_8 , ніж передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.176 КПК України запобіжних заходів, для запобігання встановленим вище ризикам.

Так, кримінальним процесуальним законом установлено презумпцію застосування більш м`якого запобіжного заходу, якщо не доведено, що він не є достатнім для досягнення мети запобіжного заходу. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид запобіжного заходу є недостатнім покладається на сторону обвинувачення. При цьому, законодавцем підкреслюється, що застосування запобіжного заходу не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, з тим щоб орган досудового розслідування зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Поряд із загальною та особливою складовими підставами для застосування запобіжного заходу слідчий суддя повинен також ураховувати обставини, зазначені в ст.178 КПК України, й оцінити їх у сукупності. До того ж, перелік таких обставин не є вичерпним.

Колегія суддів, окрім урахованого слідчим суддею, також ураховує те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку (а.п.44), дотримується умов застосованого йому запобіжного заходу, що підтверджено прокурором у суді апеляційної інстанції, самостійно у визначений апеляційним судом час брав у судовому засіданні в розгляді апеляційної скарги сторони обвинувачення, в якій порушувалося питання про погіршення його становища шляхом застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А, отже, й апелянтом не обґрунтовано, чому за наведених вище обставин неможливо досягти мети запобіжного заходу в умовах систематичного контролю за поведінкою підозрюваного не лише шляхом обрання останньому більш суворого запобіжного заходу, ніж того, що був обраний слідчим суддею.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_8 належить застосувати запобіжний захід, пов`язаний із покладенням на нього ряду відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки обраний у вказаний вище спосіб запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання узгоджуватиметься з метою його застосування та буде достатнім стримуючим засобом, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, при цьому, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, в яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 06 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4