Справа № 344/1393/24
Провадження № 1-кс/344/755/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови про зміну процесуального статусу у кримінальному провадженні №0002377, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просить скасувати постанову про зміну процесуального статусу у кримінальному провадженні №0002377. Про наявність такої постанови він дізнався 22.01.2024о 14 год 30 хв. в апеляційному суді під час слухання справи №344/22943/23 про судовий контроль.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив скасувати постанову про зміну процесуального статусу у кримінальному провадженні №0002377. Зокрема з тих, підстав, що вже був допитаний як потерпілий у вказаному кримінальному провадженні. При наданні пояснень, про що вказано у протоколі його допиту як потерпілого, зазначив, що йому завдано як моральну, так і матеріальну шкоду, розрахунок якої надасть пізніше. З цього часу його не було повторно допитано, не проведено процесуальних чи слідчих дій, а прокурором ОСОБА_4 без належних підстав винесено постанову про зміну процесуального статусу.

Також, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002377, здійснюється з приводу невиконання ухвали слідчого судді №344/11393/23 та №344/11491/23 щодо зобов`язання місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги надати захисника ОСОБА_3 , а не будь-кому іншому. Відтак, саме відносно нього рішення слідчого судді не було виконано.

Після цього, він намагався подати слідчому у вказаному кримінальному провадженні докази, які свідчать про завдану йому шкоду, а саме документи на 43 додатках, однак слідчим ОСОБА_5 було відмовлено у їх долучені. Серед них процесуальні витрати, пов`язані із самостійним оскарженням рішень, бездіяльності органу досудового розслідування, як до слідчих суддів, так і до апеляційної інстанції; також пов`язані витратами на добирання до судових установ. Внаслідок цього йому також була завдана моральна шкода, він зазнав стресу, а погіршився стан його здоров`я, про що свідчать відповідні медичні документи.

В подальшому, 06.05.2024, іншим слідчим, його було допитано як свідка. Разом з тим, ним ( ОСОБА_3 ) подано слідчому заяву про залучення його як потерпілого, заяву про злочин від 21.07.2023, заяву про завдання моральної, фізичної, майнової шкоди, а також розмір процесуальних витрат, обґрунтування моральної шкоди та судових витрат; про долучення письмових доказів; копії ухвали слідчого судді №344/11491/23; копію виписки амбулаторного хворого на 2 арк.; копії судових процесуальних витрат на 43арк.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила відносно задоволення скарги. Вказала, що постанова оскарженню не підлягає у порядку ст. 303 КПК України. Разом з тим, така є законною, обґрунтованою, мотивованою. ОСОБА_3 в судовому засіданні, так і не повідомив, яка шкода йому завдана і в чому вона полягає.

В подальшому в судові засідання прокурор не з`явилась, подала письмові пояснення. У таких, зокрема зазначено, що доводи ОСОБА_3 про те, що поки тривають судові засідання за його скаргами, відтак він не може встановити розмір завданої шкоди, на її думку підлягають критичній оцінці. Моральна шкода визначається спричиненим правопорушенням, а невиконання ухвал Івано-Франківського міського суду від 13.07.2023 -не спричинили ОСОБА_3 погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, оскільки він є адвокатом і вільно володіє знаннями само представництва.

Визначення статусу учасників кримінального провадженні є дискреційними повноваженнями слідчого, прокурора. Коли слідчим невірно визначено статус учасника кримінального провадження усунути такий недолік може тільки прокурор.

ОСОБА_3 не клопотав про залучення його як потерпілого, натомість 04.09.2023 від нього надійшло клопотання про вручення йому пам`ятки про права потерпілого, допит його в якості потерпілого та вручення ЄРДР. Вважає, що допит у якості потерпілого не наділяє його статусом потерпілої особи у кримінальному провадженні. Відтак, ОСОБА_3 не набув статусу потерпілого, оскільки відповідно до ст. 55 КПК України не вказав у заяві, що злочин вчинено проти нього, не подав заяви про завдання йому шкоди, а тому він є свідком.

У задоволенні скарги просила відмовити.

Вислухавши учасників розгляду скарги, перевіривши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшла наступного висновку :

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора ( ст. 303 КПК УКраїни ):

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України прямо не передбачено можливість оскарження рішення прокурора про зміну процесуального статусу із потерпілого на свідка, як і прямо не передбачено можливості прийняття прокурором такого рішення. В той же час, виходячи із телеологічного трактування змісту п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України щодо забезпечення можливості доступу особи до захисту своїх прав і свобод шляхом оскарження ненадання відповідного процесуального статусу, слідчий суддя дійшов висновку, що така скарга може бути розглянута, виходячи із можливістю оскарження постанови про відмову у визнанні потерпілим у порядку, передбаченому ст. 303 КПК України. Адже за наведеного, слідчий суддя вважає, що постанова прокурора про зміну процесуального статусу потерпілого ОСОБА_3 по своїй суті є рішенням, яке позбавляє особу даного статусу, тобто за змістом рішенню про відмову у визнанні потерпілим.

У відповідності до ч.5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого,прокурора складається з: 1)вступної частини,яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я,по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2)мотивувальної частини,яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини,яка повинна містити відомості про : зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу,якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

11.01.2024 прокурором Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_4 складено постанову у кримінальному проваджені № 0002377, якою вирішено : « 1. Змінити процесуальний статус потерпілого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002377 від 25.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України на процесуальний статус свідка ОСОБА_3 .

2. Протокол допиту потерпілого ОСОБА_3 від 16.09.2023 вважати протоколом допиту свідка».

Про можливість та порядок оскарження такої постанови не зазначено.

В обґрунтування постанови зазначено, 24.07.2023 до чергової частини Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла заява від ОСОБА_3 про умисне невиконання ухвал Івано Франківського міського суду від 13.07.2023 ( справа №344/11393/23, справа №344/11491/23) та ухвал Івано-Франківського міського суду від 03.0.2023 ( справа №344/11393/23 та справа №344/11491/23), директором Івано-Франківського МЦ БВПД.

0409.2023 до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшло клопотання ОСОБА_3 про вручення йому пам`ятки про права потерпілого, допит в якості потерпілого та вручення витягу з ЄРДР.

16.09.2023 слідчою здійснено вручення ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та проведеного допит потерпілого, у якому ОСОБА_3 не зазначив у чому полягає завдана йому кримінальним правопорушенням моральна та майнова шкода.

Також прокурором зазначено, що «вивчивши матеріали справи ОСОБА_3 не клопотав перед слідчим про залучення його до провадження як потерпілого та не подавав заяви про залучення його як потерпілого, не подавав заяви про завдання йому кримінальним правопорушення моральної, фізичної або майнової шкоди та обґрунтування, у йому вона полягає.

Слідчою 16.09.2023 передчасно та безпідставно здійснено вручення ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, проведено його допит як потерпілого».

Відповідно до ч.1-3 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Разом із тим, ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Отже, законодавець передбачає лише одну підставу відмови у визнанні потерпілою, це наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано ні моральної, ні фізичної, ні матеріальної шкоди.

Що стосується посилання у оскаржуваній постанові на те, що ОСОБА_3 не клопотав про залучення його до провадження як потерпілого; не подав заяви про залучення його як потерпілого, не подавав заяви про завдання йому шкоди, то слідчий суддя вважає таке неналежним. ОСОБА_3 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, а 01.09.2023 ОСОБА_3 подав заяву про вручення йому пам`ятки про права потерпілого і допит в якості потерпілого; його було допитано як потерпілого та вручену відповідну пам`ятку, що відповідає процесуальному порядку, визначеному КПК України про набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

16.09.2023 його слідчою було допитано ОСОБА_3 як потерпілого. Разом з тим, у такому протоколі допиту зазначено, що йому завдано як моральну, так і матеріальну шкоду, щодо якої розрахунок надасть пізніше. ОСОБА_3 вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

Після чого, 16.01.2024 прокурором винесено оскаржувану постанову, без зазначення встановлених обставин досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002377 з часу фактичного залучення ОСОБА_3 як потерпілого.

Водночас, положеннями КПК України не встановлено обмежень щодо кількості разів проведення допиту однієї і тієї ж особи.

Крім того, прокурором в постанові не надано оцінку необхідності проведення допиту потерпілого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні для встановлення обставин кримінального правопорушення, з приводу з`ясування яких він вказує про завдання йому шкоди; не зазначено, як того вимагають норми, про наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що про залучений до кримінального провадження потерпілий є особою, якій не завдано ні моральної, ні фізичної, ні матеріальної шкоди.

Також, два пункти резолютивної частини оскаржуваної постанови не узгоджуються між собою, оскільки процесуальний статус ОСОБА_3 за такою змінюється з 16.01.2024, при тому, що протокол допиту потерпілого, який мав місце 16.09.2023, прокурором вирішено вважати протоколом допиту свідка. При цьому, в такому контексті не зазначено посилання на норми, які норми підлягають для такого застосування.

Слідчий суддя зазначає, що висновок слідчого при прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілою особи має ґрунтуватися на проведеній ним слідчій (розшуковій) та процесуальній діяльності та може бути зроблений лише після проведення повноцінного аналізу та перевірки фактів, які стосуються завдання шкоди конкретній особі у рамках кримінального провадження.

Зважаючи, що у кримінальному процесуальному законі однією з підстав для набуття прав та обов`язків потерпілої особи є подання заяви особою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, рішення про відмову у визнанні потерпілим не може ґрунтуватись на рішенні слідчого, постановленого без проведення відповідного дослідження та аналізу вказаних у заяві про вчинення злочину фактів.

У пункті 4 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, зазначено, що процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Відповідно до положень ст. 223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. З аналізу положень норм ст. 9,223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим.

З огляду на принцип змагальності сторін, положення кримінально-процесуального закону надають стороні кримінального провадження право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшла висновку, що оскаржувана постанова, є невмотивованою та необґрунтованою у зв`язку із не наведенням підстав щодо очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не завдано шкоди, а також того, що вказане підлягає чи не дослідженню під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, у разі, якщо слідчий суддя прийняв рішення, яке не передбачено КПК, бо не узгоджується з положеннями ст. 304 КПК стосовно його повноважень, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження належить виходити з приписів ст. 9 КПК України, яка розкриває принцип законності кримінального провадження та в частині шостій установлює, що, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (п. 17 ч. 1ст. 7 КПК), а її зміст розкрито уст. 24 КПК, згідно з частиною першою якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК. У цьому кримінальному провадженні Верховний Суд України сформулював висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого, у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4ст. 399 КПК. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах № № 237/1459/17 та 243/6674/17-к.

Відповідно до положень ст. 307 КПК України, слідчий суддя розглянувши подану скаргу має прийняти одне з нижченаведених рішень:

1) скасувати рішення слідчого;

2) зобов`язати слідчого вчинити певну дію;

3) зобов`язати припинити певну дію;

4) відмовити в задоволенні скарги.

На підставі наведеного скарга підлягає до задоволення, шляхом скасування постанови прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_4 від 16.01.2024 про зміну процесуального статусу потерпілого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002377, від 25.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України на процесуальний статус свідка

Керуючись статтями 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА :

Скаргу задоволити.

Скасувати постанову прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_4 від 16.01.2024 про зміну процесуального статусу потерпілого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002377, від 25.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 382 КК України на процесуальний статус свідка.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1