КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 17 січня 2024 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року,

за участі:

представника

адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , та накладено арешт на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», моделі «S 500L», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, чорного кольору, VIN- НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 з забороною його відчуження.

Не погоджуючись з таким рішенням представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, змінити ухвалу слідчого судді в частині відмови у визначенні місця зберігання майна та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», моделі «S 500L», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, чорного кольору, VIN- НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 з забороною його відчуження.

Визначити місце зберігання вказаного транспортного засобу на час досудового розслідування на спеціальному майданчику речових доказів при Києво-Святошинському відділі поліції чи будь-який інший спосіб не пов`язаний із передачею ОСОБА_9 .

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 29 серпня 2023 року ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з метою отримання оскаржуваної ухвали, однак у видачі копії відмовлено, оскільки процесуальний статус ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх представника не визначено. 30 серпня 2023 року представник звернувся до прокурора із клопотанням про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та надання копії оскаржуваного рішення, однак відповіді на клопотання не надано. Апеляційну скаргу подано 04 вересня 2023 року, з цих підстав апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає те, що 23 серпня 2023 року, особа у якої вилучено транспортний засіб, із коротким текстом ухвали здійснив спробу забрати вказаний автомобіль із майданчика в м. Боярка, однак йому відмовлено у видачі транспортного засобу без належних документів.

Звертає увагу, що ухвалою слідчого судді не прийнято рішення про повернення автомобіля на відповідальне зберігання будь-кому із зацікавлених осіб.

Зауважує, що про розгляд клопотання повідомлено ОСОБА_9 та його представника, однак прокурора, ОСОБА_5 , яка є потерпілою особою та ОСОБА_6 не повідомлено, що позбавило потерпілу сторону необхідних умов для реалізації її процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт подав доповнення до апеляційної скарги в яких зазначив, що реєстрація арештованого транспортного засобу, що є об`єктом кримінально протиправних дій, відновлена та його власником є потерпіла особа. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за попередніми власниками є недійсними, а попередні державні номерні знаки не мають відношення до транспортного засобу.

В судове засідання прокурор не з`явився, на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю у іншому провадженні, доказів поважності причин неявки не надав. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності та прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводи представника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В даному випадку, копію оскаржуваного рішення апелянт не отримав, апеляційну скаргу подано 04 вересня 2023 року, з огляду на обставини, на які посилався представник у клопотанні, колегія суддів вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та поновити апелянту такий строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження, відділом дізнання Подільського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 травня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000622, за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Прокурор у своєму клопотанні зазначає, що 08 лютого 2023 року, надійшла заява від гр. ОСОБА_6 , про те, що на його мобільний телефон надійшло смс повідомлення із трекера, що автомобіль немає прив`язки до місцевості. Т ОСОБА_6 , встановлено, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», моделі «S 500L» 2011 року випуску, з державними номерними знаками НОМЕР_3 , номером кузова НОМЕР_2 , чорного кольору, у лютому 2023 року ОСОБА_10 , без будь якого дозволу ОСОБА_6 , перереєстровано на іншого чоловіка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, фактичний власник ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ., яка повідомила що також не надавала дозвільних документів на перереєстрацію автомобіля.

13 липня 2023 року, близько 15:59 год за адресою: Київська область, с. Святопетрівське, вул. Соборна, 109А, ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, виявлено автомобіль «MERCEDES-BENZ», моделі «S 500L», з номером кузова НОМЕР_2 , який перебуває у розшуку.

В ході огляду місця події вилучено вказаний автомобіля у гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ., та поміщено на майданчик тимчасово вилучених автомобілів в м. Боярка. При дачі пояснень, ОСОБА_11 , повідомив, що зазначений автомобіль продав своєму знайомому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по довіреності, за допомогою якої ОСОБА_9 зміг перереєструвати автомобіль на себе.

Постановою дізнавача ВД. Подільського УП ГНП у м. Києві ОСОБА_12 від 14 липня 2023 року автомобіль «MERCEDES-BENZ», моделі «S 500L», з номером кузова НОМЕР_2 визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 0000622.

Прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 10 серпня 2023 року поштовим зв`язком направив до Подільського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», моделі «S 500L», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, чорного кольору, VIN- НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , що вилучені під час огляду місця події 13.07.2023 за адресою: АДРЕСА_3 , із забороною їх використання та відчуження, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року клопотання задоволено частково.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст. 170 КПК України).

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000622 про накладення арешту на вказаний транспортний засіб,слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», моделі «S 500L», д.н.з. НОМЕР_1 , 2011 року випуску, чорного кольору, VIN- НОМЕР_2 , із забороною його відчуження. з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна, з потребами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання, яке просив вирішити апелянт щодо визначення місця зберігання майна, в даному випадку транспортного засобу, відноситься до компетенції слідчого у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Твердження апелянта, що реєстрація арештованого транспортного засобу, що є об`єктом кримінально протиправних дій, відновлена та його власником є потерпіла особа та відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за попередніми власниками є недійсними, а попередні державні номерні знаки не мають відношення до транспортного засобу, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з доповненнями представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , з урахуванням викладених в них доводів, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 17 серпня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15

Єдиний унікальний № 758/9355/23 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Провадження № 11сс/824/691/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК