В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження №0000675 від 05 вересня 2022 рокуза обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Харкова, громадянина України, старшого електрика відділення

електрозабезпечення інформаційно телекомунікаційного вузла військової

частини НОМЕР_1 , звання «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді старшого електрика відділення електрозабезпечення інформаційно телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, 17.06.2022 приблизно о 06.00 годині самовільно залишив місце проходження військової служби, а саме пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 та до 06.07.2022, в умовах воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

23 жовтня 2023 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим за участі захисника укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до укладеної угоди обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.

ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Також зазначив, що повністю погоджується з обвинуваченням, щиро кається у вчиненому, має бажання продовжити проходити службу в Збройних силах.

Прокурор та захисник, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України, що встановлено під час допиту обвинуваченого.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст. 58 КК України призначене покарання у вигляді одного року позбавлення волі, замінити на покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Також прокурором зазначено про наявність щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, та з`явлення із зізнанням, бажання проходити службу в Збройних силах.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням тих пом`якшуючих обставин про які зазначив прокурор, та відсутності обтяжуючих обставин може бути призначено.

Положення ч. 1 ст. 69 КК України надають можливість у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Встановлені пом`якшуючі обставини в своїй сукупності (визнання винуватості, активне сприяння встановленню істини, щире каяття, активне сприяння встановленню істини, бажання захищати Батьківшину від агресії росії, істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, а тому призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим, а тому узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання може бути призначено.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , від 23 жовтня 2023 року.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України призначене покарання ОСОБА_6 у вигляді одного року позбавлення волі, замінити на покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1