ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/470/23 Справа № 227/4352/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні за №0001399 від 19.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , за ч.3 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.10.2021 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Україна, Донецька область, м.Артемівськ, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працюючого, мешкаючий та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.03.2008 року вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, 08 вересня 2010 року звільнений умовно - достроково, невідбута частина покарання 1 рік 11 місяців 15 днів;

- 08.10.2012 року вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

- 14.03.2019 року вироком Приморського районного суду міста Маріуполя за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу; 02.10.2019 ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області покарання у вигляді штрафу замінено на покарання у вигляді громадських робіт строком 70 годин,

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років 8 днів позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Україна, Донецька область, м.Добропілля, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, є особою з інвалідністю з дитинства, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

06.10.2011 року вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області за ч.2,3 ст. 185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі; 17.12.2012 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 07.12.2012 року звільнено від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк покарання - 1 рік 5 місяців 20 днів;

14.02.2014 року вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст. 186, ст.71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; 21.09.2018 року звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання;

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 873,22 гривень з кожного. Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку ОСОБА_8 та ОСОБА_10 будучи раніше судимі за корисливі злочини, в період не знятої та непогашеної судимості, на шлях виправлення не стали та знову, вчинили кримінальні правопорушення за таких обставин.

18.10.2019 року близько 03 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 , маючи намір на заволодіння чужим майном, достовірно знаючи, що за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться телевізор Changhong LED32E6300 серійний номер G917R6, який належить ОСОБА_11 , не розподіляючи ролей, вирішили його викрасти.

Проникнувши на територію домоволодіння через хвіртку та знявши скло вікна вищевказаного будинку, ОСОБА_10 , через вказаний віконний отвір, проник у середину будинку та відкрив вхідні двері через які ОСОБА_8 потрапив у будинок. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, переслідуючи мету власної наживи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 повторно, таємно викрали телевізор Changhong LED32E6300 з серійним номером G917R6, вартістю 3579,00 грн.

Заволодівши майном та отримавши його у своє повне розпорядження, останні з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись їм на свій розсуд, спричинивши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 3579,00 грн.

Крім того, продовжуючи свою незаконну діяльність ОСОБА_8 та ОСОБА_10 18.10.2019 року близько 21.00 годин, маючи намір на заволодіння чужим майном, достовірно знаючи, що за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: мікрохвильова піч марки «Sаmsung», моделі «ME712KR» та бензинова пила ланцюгова марки «GoodLuck», моделі «GL4500M», вирішили його викрасти.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і звернення його на свою користь, переслідуючи мету власної наживи, умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , не розподіляючи між собою ролей, через хвіртку проникли на територію домоволодіння та через вхідні двері вказаного домоволодіння проникли у приміщення будинку, звідки таємно, повторно викрали мікрохвильову піч марки «Sаmsung», моделі «ME712KR», вартістю 1116 гривень 00 копійок та ланцюгову пилу марки «GoodLuck», моделі «GL4500M», вартістю 1400 гривень 00 копійок.

Заволодівши майном та отримавши його у своє повне розпорядження, останні з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись на свій розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2516,00 гривень.

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу та зміни до апеляційної скарги, в яких вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню на підставі ст. ст. 409, 413 КПК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 мав керуватися правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України, а також роз`ясненнями, що містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Також вважає, що суд мав спочатку визначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України. Після чого, на підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів за вироком від 15.10.2020 року, а також призначеного покарання за ч.3 ст.185 КК України. Потім, на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України за цим вироком та вироком Приморського районного суду м.Маріуполя від 14.03.2019 року, повністю або частково приєднати невідбуте покарання визначене за ч.1 ст.309 КК України. Вказує, що вироком Добропільського міськрайонного суду від 24.03.2008 року за ст. ст. 185 ч. 2, 3, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, 08.09.2010 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_8 умовно-достроково звільнено на 1 рік 11 місяців. Також 08.10.2012 року вироком Добропільського міськрайонного суду ОСОБА_8 засуджено за ст. ст. 185 ч.3, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. Зазначає, що на час вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень за даним вироком від 19.10.2021 встановлені ст. 89 КК України строки погашення судимостей за ст. ст. 185 ч. 2, 3, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України не закінчились та обвинувачений вважається судимим, однак судом в ступній частині вироку, відомостей про судимість ОСОБА_8 за ст. ст. 185 ч. 2, 3, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України не зазначено. Вважає, що суд при ухваленні вироку допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст. ст. 409, 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення. Просить вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом повного складання призначених покарань за вироком Добропільського міськрайонного суду від 15.10.2020 за ч.2 ст.389 КК України призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі та зарахувати покарання, відбуте повністю за вироком від 15.10.2020. На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.03.2019 року, яке було замінено ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.10.2019 року у вигляді 70 годин громадських робіт, з урахуванням ст.72 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 4 років 3 місяців 4 днів позбавлення волі. Додати до вступної частини вироку відомості щодо судимості ОСОБА_8 за вироком Добропільського міськрайонного суду від 24.03.2008 року за ст. ст. 185 ч. 2, 3, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ніким не оскаржено.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація їх дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а також не оскаржуються вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_10 , а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора щодо скасуванню вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вважає такі доводи слушними.

Доводи прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, при цьому колегія суддів не вбачає підстав для відступу від правової позиції постанови Верховного Суду України від 1 жовтня 2015 року у справі № 5-118кс15 про те, що загальні засади призначення покарання це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Вказані засади викладені в ч. 1 ст. 65 КК України, зі змісту якої вбачається, що суд під час призначення покарання зобов`язаний враховувати всі положення Загальної частини цього Кодексу, які пов`язані з призначенням покарання.

При цьому, згідно із ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України; потім за сукупністю злочинів вчинених після постановлення першого вироку і остаточно за сукупністю вироків.

Однак, судом першої інстанції при постановленні вироку зазначені вимоги закону не виконані.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, а саме: 24.03.2008 року вироком Добропільського міськрайонного суду за ст. ст. 185 ч. 2, 3, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; 08.10.2012 року вироком Добропільського міськрайонного суду за ст. ст.185 ч.3, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки позбавлення волі; 14.03.2019 року вироком Приморського районного суду м.Маріуполя за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу 1190 гривень (02.10.2019 року ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області покарання у вигляді штрафу замінено на покарання у вигляді громадських робіт строком 70 годин) станом на 19.10.2021 рік покарання не відбуто; 15.10.2020 року вироком Добропільського міськрайонного суду за ч.2 ст.389 КК України до покарання у вигляді 3 місяці арешту.

У оскаржуваному вироку суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю відбув покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду від 15.10.2020 року за діяння за ч.2 ст.389 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, що підтверджується інформацією ДУ «Бахмутська УВП (№ 6)» від 09.04.2021 року за № 7/4579, і відповідно до п.2-1 ст.89 КК України є таким, що не має судимості, то відповідно до зазначеного до ОСОБА_8 не підлягає застосуванню ч.4 ст.70 КК України, оскільки обвинувачений за ч.2 ст.389 КК України, є не судимим, а тому його попередня судимість не може створювати для нього будь-які негативні наслідки, враховуючи інститут погашення судимості.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та зазначає наступне.

Приписи ч. 4 ст. 70 КК регламентують ситуацію, коли наявність у поведінці особи ознак сукупності кримінальних правопорушень (або злочинів, або кримінальних проступків, або і того й іншого) (ст. 33 КК) ускладняється лише тією обставиною, що про вчинення особою декількох кримінальних правопорушень стає відомо після постановлення вироку за одне з цих кримінальних правопорушень.

Положення, встановлені у ч. 4 ст. 70 КК, закон пов`язує лише з трьома моментами, а саме: а) всі кримінальні правопорушення вчинені особою до засудження хоча б за одне з них, тобто утворюють сукупність кримінальних правопорушень; б) ці кримінальні правопорушення виявлені у різний час ? після постановлення вироку за одне з них і повного або часткового відбуття за нього покарання; в) покарання, відбуте засудженим за попереднім (раніше постановленим) вироком, має бути обов`язково зараховано у загальну міру покарання, остаточно визначену за сукупністю кримінальних правопорушень.

Така позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17, провадження № 51- 3600кмо 20).

За приписами ч. 2 ст. 70 вказаного Кодексу остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень не є умисним тяжким або особливо тяжким злочином.

Призначення остаточного покарання за вчинення кримінальних проступків за правилами ч. 4 ст. 70 КК унеможливлює вихід за межі, визначені в частині 2 цієї статті, що є кримінально-правовою гарантією дотримання принципу правової визначеності та прав засудженого, встановлених в законі про кримінальну відповідальність безвідносно до кількості вчинених кримінальних правопорушень та наявності судимості за них.

До того ж, положення статей 33, 35, 70, 88 - 91 КК також не містять підстав до виходу за межі, встановлені ч. 2 ст. 70 КК, при призначенні остаточного покарання.

Положення, викладені в другому реченні ч. 1 ст. 33 КК, конкретизують поняття сукупності вказівкою на те, що до сукупності не входять кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

Правові підстави звільнення від кримінальної відповідальності визначені Розділом ІХ Загальної частини КК, до яких законодавець не відносить погашення судимості. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не породжує судимості й, відповідно, вже в момент звільнення від відповідальності вичерпуються всі правові наслідки вчиненого діяння.

Натомість погашення судимості (її зняття) є завершальним етапом реалізації кримінальної відповідальності у формі, пов`язаній із призначенням покарання і його відбуттям, а не формою звільнення від неї.

Судимість, як правовий стан особи, характеризується настанням для неї певних негативних правових наслідків. Відповідно до ч. 2 ст. 88 КК судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України. Погашення судимості припиняє всі негативні правові наслідки.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 89 КК у редакції Закону № 2617-VIII такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Погашення судимості за вчинення кримінального проступку за приписами п. 21 ч. 1 ст. 89 КК, не виключає застосування правил ч. 4 ст. 70 КК, оскільки такі наслідки притягнення до кримінальної відповідальності як зараховування в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбутого повністю за попереднім вироком, немає підстав вважати негативними в аспекті положень кримінально-правового інституту судимості.

Погашення судимості усуває саме негативні наслідки вчинення конкретного кримінального правопорушення, а тому положення ст. 33 КК, в аспекті їх застосування у взаємозв`язку із п. 21 ч. 1 ст. 89 КК та ч. 4 ст. 70 КК, не виключають зарахування відбутого особою покарання в строк остаточно призначеного покарання за сукупністю кримінальних проступків.

Таким чином, для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК має значення вид і розмір того покарання, яке вже було відбуте засудженим за попереднім вироком, водночас не має значення той факт, що судимість погашена за правилами п. 21 ч. 1 ст. 89 КК.

Погашення судимості на підставі п. 21 ч. 1 ст. 89 КК не звільняє суд від обов`язку виконати приписи ч. 4 ст. 70 цього Кодексу щодо призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних проступків особі, засудженій за попереднім вироком за вчинення кримінального проступку, у разі повного відбуття покарання за попереднім вироком. Зарахування за правилами ч. 4 ст. 70 КК в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбутого повністю або частково за попереднім вироком, не є негативним наслідком погашення судимості на підставі п. 21 ч. 1 ст. 89 КК.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_8 вчинив 18.10.2019, тобто до ухвалення вироку Добропільського міськрайонного суду від 15.10.2020 року за ч.2 ст.389 КК України та після вироку Приморського районного суду м.Маріуполя від 14.03.2019 року за ч.1 ст.309 КК України.

За таких обставин суд при призначенні покарання ОСОБА_8 мав спочатку визначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України. Після чого, на підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів за вироком від 15.10.2020 року, а також призначеного покарання за ч.3 ст.185 КК України. Потім, на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України за цим вироком та вироком Приморського районного суду м.Маріуполя від 14.03.2019 року, повністю або частково приєднати невідбуте покарання визначене за ч.1 ст.309 КК України.

Така позиція узгоджується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року (справа № 234/17282/17), провадження № 51- 2969км21).

Також є слушними доводи апеляційної скарги прокурора, що на час вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень за оскаржуваним вироком, встановлені ст.89 КК України строки погашення судимостей за вироком Добропільського міськрайонного суду від 24.03.2008 року за ст. ст. 185 ч. 2, 3, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України не закінчились та обвинувачений вважається судимим.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України, у вступній частині вироку окрім іншого зазначаються прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Такими, що не мають судимості, відповідно до п. 8 ст. 89 КК України, вважаються особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Добропільського міськрайонного суду від 24.03.2008 року за ст. ст. 185 ч. 2, 3, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, 08.09.2010 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_8 умовно-достроково звільнено на 1 рік 11 місяців.

08.10.2012 року вироком Добропільського міськрайонного суду ОСОБА_8 засуджено за ст. ст. 185 ч.3, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Однак судом в ступній частині вироку, відомостей про судимість ОСОБА_8 за вироком Добропільського міськрайонного суду від 24.03.2008 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України не зазначено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів бере до уваги вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а саме конкретні обставини вчиненого, ступінь тяжкості скоєних правопорушень, яке на підставі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 ,який має не зняті та непогашені судимості за злочини проти власності, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2004 року з діагнозом вживання летючих речовин зі шкідливими наслідками та у лікаря психіатра, офіційно не працевлаштований.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає дачу ним правдивих показань. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, згідно ст.409, 413 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

З обліком викладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення ОСОБА_8 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 421, 615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні за №0001399 від 19.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , за ч.3 ст.185 КК України в частині призначеного покарання ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом повного складання призначених покарань за вироком Добропільського міськрайонного суду від 15.10.2020 за ч.2 ст.389 КК України призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі та зарахувати покарання, відбуте повністю за вироком Добропільського міськрайонного суду від 15.10.2020 за ч.2 ст.389 КК України.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.03.2019 року, яке було замінено ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02.10.2019 року у вигляді 70 годин громадських робіт, з урахуванням ст.72 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців 4 (чотирьох) днів позбавлення волі.

Додати до вступної частини вироку відомості щодо судимості ОСОБА_8 за вироком Добропільського міськрайонного суду від 24.03.2008 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді