Провадження №1-кп/522/2645/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000030 від 13.01.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, із середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 31.03.2014 Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, вирок вступив в закону силу 10.05.2014;

- 19.04.2018 Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, вирок вступив в закону силу 23.05.2018;

- 27.08.2019 Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України приєднано 2 роки позбавлення волі за вироком від 19.04.2018, до відбуття покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, вирок вступив в закону силу 29.09.2019, звільнений по відбуттю строку покарання 26.12.2022,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 достовірно знав, що на території України впроваджено з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, який в подальшому продовжувався згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом Президента від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом Президента від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом Президента від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом Президента від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, та Указом Президента від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України № 3057-IX від 02.05.2023 року, Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ) та діє станом на теперішній час, а також, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, посилено кримінальну відповідальність, зокрема за скоєння крадіжки та грабежу, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Встановлено, що 13 січня 2023 року приблизно о 14 годині ОСОБА_3 перебував у 2 під`їзді багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де маючи злочинний намір, спрямований на повторне протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів з метою особистого незаконного збагачення, підшукував майно, яким можливо таємно заволодіти.

Піднявшись пішки на 11 поверх вказаного багатоквартирного житлового будинку, ОСОБА_3 зупинився біля квартири АДРЕСА_3 , де постукавши по вхідних дверях до вказаної квартири, водночас посмикавши ручку дверей, впевнився у тому, що циліндровий механізм урізного замку, яким обладнані двері перебуває у положенні зачинено, а також у відсутності в приміщенні квартири осіб, що можуть викрити його злочинні дії.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, з корисливих мотивів, не бажаючи бути викритим при вчинені правопорушення, як спосіб вчинення своїх протиправних дій обрав таємне заволодіння чужим майном, та користуючись відсутністю у вказаній квартирі її мешканців, маючи певні навички, шляхом примусового провертання циліндру з поводком урізного замку з циліндровим механізмом, заздалегідь заготовленим стороннім предметом, непридатним для віднесення до групи предметів та ідентифікації слідоутворюючих предметів, зламав зазначений механізм замку, тим самим за відсутності права перебувати в місці, у якому знаходиться майно, всупереч волі законного володільця, проник до квартири АДРЕСА_4 , де одразу приступив до пошуку цінного майна, яким можливо таємно заволодіти.

В результаті пошуків, ОСОБА_3 обрав предметом свого злочинного посягання належні ОСОБА_6 ноутбук марки «Accer Aspire 5» у корпусі чорного кольору із серійним номером: NXGSYFU0068110B22E3400, вартістю 22000 гривень., ноутбук марки «Asus» у корпусі чорного кольору, серійний номер досудовим розслідуванням не встановлено, вартістю 8000,00 гривень, срібний ланцюжок вагою приблизно 2,5 гр. вартістю 900,00 гривень, срібний кулон вагою приблизно 4 гр., вартістю 600,00 гривень, біжутерію у вигляді двох браслетів плетіння «бісмарк», вартістю 400,00 гривень кожний, сережки у вигляді «гвоздика», вартістю 500,00 гривень.

В подальшому з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, щоб в подальшому вільно розпорядитися чужим майном, ОСОБА_3 разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд, тим самим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 32800,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Крім того, 21 травня 2023 року приблизно о 22 годині ОСОБА_3 перебував у кінозалі кінотеатру «MULTIPLEX», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 5/2, де маючи злочинний намір, спрямований на повторне проти правне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів з метою особистого незаконного збагачення підшукував майно, яким можливо таємно заволодіти, побачив раніше не знайомих йому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які у той час покинули свої місця, залишивши на сидінні одного з місць сумку, в якій знаходився мобільний телефон «Samsung Galaxy A32», IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 9000,00 гривень, належний ОСОБА_8 , із сім-карткою НОМЕР_2 у слоті телефону.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, з корисливих мотивів, не бажаючи бути викритим при вчинені правопорушення, як спосіб вчинення своїх протиправних дій обрав таємне заволодіння чужим майном, користуючись тим, що поряд відсутні сторонні особи, та впевнившись, що його дії залишаються непомітними для оточуючих, шляхом вільного доступу витяг із сумки ОСОБА_7 належний ОСОБА_8 мобільний телефон «Samsung Galaxy A32», IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 9000,00 гривень із сім-карткою НОМЕР_2 у слоті телефону, яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє.

В подальшому, для доведення свого злочинного умислу до кінця, щоб у подальшому вільно розпорядитися чужим майном, ОСОБА_3 разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд, тим самим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 9000,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Крім того, 03 червня 2023 року приблизно о 12 годині ОСОБА_3 перебував біля тимчасової споруди кав`ярні, що знаходиться навпроти Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України за адресою: місто Одеса, Французький бульвар, 49/51, де маючи злочинний намір, спрямований на повторне протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів з метою особистого незаконного збагачення підшукував майно, яким можливо таємно заволодіти, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_9 , яка у той час стояла у черзі за кавою із вдягненим на спині рюкзаком.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, з корисливих мотивів, не бажаючи бути викритим при вчинені правопорушення, як спосіб вчинення своїх протиправних дій обрав таємне заволодіння чужим майном, користуючись тим, що ОСОБА_9 перебуває в положенні спиною до ОСОБА_3 , не охоплюючи своїм зором обстановку поза нею, шляхом вільного доступу, витяг із рюкзаку ОСОБА_9 , належний останній мобільний телефон «Vivo», моделі «Vivo 1920», неонового синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , вартістю 4000,00 гривень, із сім-картками: НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 у слотах телефону, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють.

В подальшому, для доведення свого злочинного умислу до кінця, щоб в подальшому вільно розпорядитися чужим майном, ОСОБА_3 , разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд, тим самим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 4000,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Крім того, 14 червня 2023 року приблизно о 11 годині 13 хвилин, ОСОБА_3 перебував поруч з кіосками, розміщеними за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 2/1, де маючи злочинний намір, спрямований на повторне протиправне заволодіння чужим майном з корисливих мотивів з метою особистого незаконного збагачення підшукував майно, яким можливо заволодіти, побачив раніше незнайому йому, ОСОБА_10 , яка у той час самотужки поверталася до дому.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення заволодіння чужим майном, прослідував за ОСОБА_10 до шостого поверху будинку АДРЕСА_5 , де користуючись похилим віком потерпілої, а також відсутністю сторонніх осіб, які можуть викрити або попередити його злочинні дії, діючи відкрито, повторно, шляхом ривку із рук, заволодів належною ОСОБА_10 тканою сумкою чорного кольору, у якій знаходився шкіряний гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 1500,00 гривень.

В подальшому, для доведення свого злочинного умислу до кінця, щоб в подальшому вільно розпорядитися чужим майном, ОСОБА_3 разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд, тим самим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 1500,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно в умовах воєнного стану.

За сукупністю скоєного дії, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану), за ч.4 ст. 186 КК України (відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно в умовах воєнного стану).

Вчиненими кримінальними правопорушеннями ОСОБА_3 завдав матеріальну шкоду потерпілим:

1) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на загальну суму 32 тисячі 800 гривень, яка до теперішнього часу не відшкодована;

2) потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на загальну суму 9000,00 гривень, яка до теперішнього часу не відшкодована;

3) потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на загальну суму 4000,0 гривень, яка до теперішнього часу не відшкодована;

4) потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на суму 1500,00 гривень, яку частково відшкодовано на стадії досудового слідства шляхом повернення чорної сумки з особистими речами.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, у вчиненому щиро розкаявся та підтвердив суду такі встановлені фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчинених ним злочинів, зокрема, що він 13 січня 2023 року приблизно о 14 годині у 2 під`їзді багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , піднявшись пішки на 11 поверх вказаного багатоквартирного житлового будинку, зупинився біля квартири АДРЕСА_3 , впевнився, що у квартирі нікого не має, маючи певні навички, шляхом примусового провертання циліндру з поводком урізного замку з циліндровим механізмом, заздалегідь заготовленим стороннім предметом, непридатним для віднесення до групи предметів та ідентифікації слідоутворюючих предметів, зламав зазначений механізм замку, проник до вказаної квартири та викрав 2 ноутбуки, срібний ланцюжок та срібний кулон, біжутерію, разом із викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд; 21 травня 2023 року приблизно о 22 годині він у кінозалі кінотеатру «MULTIPLEX», що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 5/2, побачив на сидінні одного з місць сумку, в якій знаходився мобільний телефон та викрав його, у подальшому розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд, 03 червня 2023 року приблизно о 12 годині він перебував біля кав`ярні, що знаходиться навпроти Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_9 , яка у той час стояла у черзі за кавою із вдягненим на спині рюкзаком та викрав з зазначеного рюкзака мобільний телефон, у подальшому розпорядившись зазначеним чужим майном на власний розсуд, 14 червня 2023 року приблизно о 11 годині 13 хвилин, він перебував поруч з кіосками, розміщеними за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 2/1, побачив раніше незнайому йому жінку похилого віку, прослідував за нею до шостого поверху будинку АДРЕСА_5 , де користуючись похилим віком потерпілої, а також відсутністю сторонніх осіб, які можуть викрити або попередити його злочинні дії, заволодів належною їй сумкою чорного кольору, у якій знаходився шкіряний гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти у розмірі 1500,00 гривень, в подальшому розпорядившись зазначеним майном на власний розсуд.

У судовому засіданні ОСОБА_3 просив, враховуючи його щире каяття, суворо його не карати.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України та призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком 5 років, за ч. 4 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком 7 років, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 7 років позбавлення волі.

Захисник просив суворо не карати обвинуваченого.

Потерпілі у судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутністю.

Під час судового засідання встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду.

З урахуванням заяв представників потерпілих про розгляд провадження за їх відсутності, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються .

Беручи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані стороною обвинувачення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд враховує щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , визначеною ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що скоєні обвинуваченим кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами.

Суд бере до уваги визнання ОСОБА_3 провини, що виразилося у щирому осуді своєї поведінки, добровільних показах щодо вчиненого злочину, що пом`якшує міру покарання. На наркологічному чи психіатричному обліку обвинувачений не перебуває.

В свою чергу, суд враховує кількість епізодів скоєного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, те, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України він вчинив щодо особи похилого віку, матеріальна шкода не була відшкодована добровільно обвинуваченим та те, що ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимим, на шлях виправлення не став та продовжує скоювати кримінальні правопорушення.

Вказані факти суд бере до уваги при обранні міри покарання.

Крім того, суд при призначенні покарання, крім іншого, бере ступінь суспільної небезпечності вчиненого.

Таким чином, необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_3 буде призначення виключно найсуворішого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлялися.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даному кримінальному провадженню у період з 17.06.2023 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази: рюкзак коричньового кольору з написом «23», поміщений до полімерного сейф-пакету №4334637, урізний замок - повернути власникам, тканеву сумку чорного кольору з особистими речами, зокрема банківськими картками "Приватбанку" - вважати такими, що повернуті власнику.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової трасологічної експертизи від 23.01.2023 № СЕ-19/116-23/770-ТР, у розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 копійок.

Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його оголошення, а для особи, яка утримується під вартою - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії такого рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1