ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальні акти по кримінальних провадженнях № 0002067 від 13.07.2023 та № 0001300 від 10.09.2023 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кустин Рівненського району, Рівненської області, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , без місця реєстрації, неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, судимого 19 грудня 2013 року Рівненським міським судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років і 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 185 та ст. 395 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , 2 липня 2023, близько 21.30 год., діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, який в подальшому продовжено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, повторно, шляхом вільного доступу, перебуваючи біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю спостереження за ним, таємно викрав три полімерні пакети, всередині яких було майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: підковдру для одіяла сіро-рожевого кольору з візерунком у вигляді квітів, вартістю 90 грн., дві наволочки для подушок, вартістю 31,67 грн., дві дерев`яні розвиваючі дитячі іграшки з металевими частинами, вартістю 150 грн., грошові кошти в сумі 5000 грн., грошові кошти в сумі 100 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 12.07.2023 становить 3656 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди у розмірі 8927,67 грн.

Також, ОСОБА_3 будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, з метою ухилення від адміністративного нагляду, нехтуючи покладеними на нього судом обмеженнями та не бажаючи контролю з боку працівників поліції, умисно, без поважних причин та без дозволу працівників Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, що здійснюють нагляд за місцем його проживання, 18.07.2023 о 00 год. 39 хв., 07.09.2023 о 22 год. 37 хв. та 07.09.2023 о 23 год. 10 хв. був відсутній за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , чим порушив правила адміністративного нагляду.

Крім того, 01.06.2023, 06.07.2023, 03.08.2023, 07.09.2023 ОСОБА_3 не з`являвся на реєстрацію до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, по вул. Героїв поліції, 4, в м. Рівне, чим також порушив правила адміністративного нагляду.

А також, у вересні 2023 року самовільно залишив межі м. Рівне без дозволу органів Національної поліції, а саме перебував в м. Луцьк, Волинської області, що підтверджується постановою серії ГБВ №566618 винесеною 08.09.2023 о 10 год. 30 хв. дільничним офіцером поліції ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_4 , де вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, а отже був відсутній по місцю проживання, чим порушив встановлені стосовно нього правила адміністративного нагляду.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 та ст. 395 КК України - як своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненими повторно, в умовах воєнного стану та своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Так, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих правопорушень визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію правопорушень не оспорював та підтвердив факт, що дійсно перебуваючи біля третього під`їзду будинку АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю спостереження за ним, таємно викрав три полімерні пакети, всередині яких було майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: підковдру для одіяла сіро-рожевого кольору з візерунком у вигляді квітів, дві наволочки для подушок, дві дерев`яні дитячі іграшки, грошові кошти в сумі 5000 грн., грошові кошти в сумі 100 доларів США, чим завдав потерпілому майнової шкоди на загальну суму 8927,67 грн. Частину майна було повернуто потерпілому.

Окрім цього, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, в період з 18.07.2023 о 00 год. 39 хв., 07.09.2023 о 22 год. 37 хв. та 07.09.2023 о 23 год. 10 хв. був відсутній за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , в період червня та вересня не з`являвся на реєстрацію до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, по вул. Героїв поліції, 4, в м. Рівне, а також, у вересні 2023 року самовільно залишив межі м. Рівне без дозволу органів Національної поліції, та перебував в м. Луцьк, Волинської області. Просить суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, не заперечував проти проведення його розгляду за спрощеною процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України. Цивільний позов не заявлявся, міру покарання покладає на розсуд суду.

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_7 від 25.08.2023 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження СD R диск з відеозаписом (а.к.п. 28-29).

Постановою старшого слідчого СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_7 від 25.08.2023 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження підковдру для одіяла сіро-рожевого кольору з візерунком у вигляді квітів; дві наволочки для подушок; дві дерев`яні розвиваючі іграшки з металевими частинами, які поміщено до спец пакету №3297597. Вказані речові докази передано на відповідальне зберігання до камери схову Рівненського РУП ГУНП в Рівненськй області до прийняття судового рішення (а.к.п. 40).

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ст. 395 КК України, і останній у їх вчиненні винен.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що вказані правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до проступку та тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 то суд враховує, що він не має постійного місця проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працюючий, раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та часткове відшкодування завданих збитків.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Витрати на залучення експертів становлять 1912 гривень.

Цивільний позов не заявлено.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралася.

Щире каяття, це відповідне ставлення винної особи до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, іі осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Каяття є негативно забарвлене почуття, що поєднує в особі співчуття або жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 протягом досудового розслідування та судового розгляду щиро розкаявся, після вчинення кримінального правопорушення повністю виправив наслідки вчинених діянь.

Суд приходить до переконання про дійсне, відверте визнання своєї провини обвинуваченим та щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, оскільки обвинувачений протягом судового розгляду щиро покаявся у вчиненому, висловлював жаль з приводу вчиненого.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених правопорушень, обставини їх вчинення, ненастання тяжких наслідків, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин не встановлено, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємих статтей Кримінального Кодексу України у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушень, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374, КПК України, ст. 50-52 КК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 4 ст. 185 та ст. 395 КК України та призначити покарання:

за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі;

за ст. 395 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїзжати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи у сумі 1912 грн.

Речові докази - оптичний диск з відеозаписом залишити при матеріалах кримінального провадження; підковдру для одіяла сіро-рожевого кольору з візерунком у вигляді квітів; дві наволочки для подушок; дві дерев`яні розвиваючі іграшки з металевими частинами, які поміщено до спец пакету №3297597 після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -