печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000160 від 04.04.2022, -

Учасники судового провадження:

представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 , прокурор ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

13.10.2023 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.04.2022 у справі № 463/2408/22 (провадження № 1-кс/463/1582/22) із забороною здійснення видаткових операцій із грошовими коштами ОСОБА_4 , які знаходяться та будуть зараховані на банківські рахунки № НОМЕР_1 , та № НОМЕР_2 у Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України» (МФО 322669, ідентифікаційний код 09322277).

Адвокат зазначає, що арешт на грошові кошти ОСОБА_4 , розміщені на вказаних рахунках у банківській установі накладено необґрунтовано, оскільки вони не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування. Також адвокат вказує, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні вже здійснюється тривалий час, більш як сімнадцять місяців та про підозру жодній особі, в тому числі ОСОБА_4 не повідомлено. Вказує на те, що арешт грошових коштів на рахунках заявника не відповідає засадам розумності та співмірності, обмежує його право власності, як добросовісного набувача та не виправдовує такий ступінь втручання у права.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на доводи, викладені у його письмових запереченнях, де зазначив, що грошові кошти розміщені на рахунках ОСОБА_4 належним чином визнані речовими доказами у кримінальному провадження, а тому вказав, що арешт з відповідною метою накладено обґрунтовано.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000160 від 04.04.2022 за ч. 4 ст. 110-2, ч. 3 ст. 436-2КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких на території України здійснюють господарську діяльність юридичні особи кінцевими бенефіціарами яких прямо або опосередковано є Російська Федерація та/або громадяни Російської Федерації, а також особи, які не є громадянами Російської Федерації, але мають найбільш тісний зв`язок з Російською Федерацією, які шляхом отримання прибутку від діяльності вказаних підприємств здійснюють фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України, що призвели до інших тяжких наслідків.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.04.2022 у справі № 463/2408/22 (провадження № 1-кс/463/1582/22) на вказані грошові кошти ОСОБА_4 , розміщені на рахунках як на речові докази накладено арешт.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання встановлено, що постановою слідчого у даному кримінальному провадженні вказані грошові кошти, розміщені на рахунках визнані речовими доказами.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 06.04.2022 задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з того, що арешт необхідний з метою збереження речових доказів, оскільки належні ОСОБА_4 грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Надані слідчому судді матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що грошові кошти на банківських рахунках ОСОБА_4 , які не є матеріальними об`єктами, можуть бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані ОСОБА_4 , внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Водночас, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні вже здійснюється тривалий час, більш як сімнадцять місяців та про підозру жодній особі, в тому числі ОСОБА_4 не повідомлено.

Стороною обвинувачення не надано слідчому судді достатніх доказів, що ОСОБА_4 має відношення до кримінального правопорушення, відповідно - відсутні підстави відповідальності останнього за незаконні дії третіх осіб.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Зважаючи на викладене, враховуючи те, що в силу тривалості досудового розслідування, відношення ОСОБА_4 до розслідуваного кримінального провадження стороною обвинувачення не доведено, про підозру останньому не повідомлено, слідчий суддя вважає, що накладений арешт є надмірно обтяжливим та неспівмірним із завданнями кримінального провадження і порушує право заявника на мирне володіння своїм майном, встановлене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.04.2022 у справі № 463/2408/22 (провадження № 1-кс/463/1582/22) із забороною здійснення видаткових операцій із грошовими коштами ОСОБА_4 , які знаходяться та будуть зараховані на банківські рахунки № НОМЕР_1 , та № НОМЕР_2 у Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України» (МФО 322669, ідентифікаційний код 09322277).

Ухвала підлягає негайному виконанню і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1