Справа № 455/314/21
Провадження № 1-кп/455/23/2023
ВИРОК

Іменем України

10 листопада 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 01.03.2021 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стрільбичі Самбірського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Стрільбичі Самбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше судимого: вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2023 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та відповідно до ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , за попередньою змовою зі своїм братом - ОСОБА_4 та з двома невстановленими особами, 27.10.2020 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, приїхали до лісового масиву, який розташований в урочищі «Бучів», що знаходиться в обході №2 кварталі №4 виділі №13 Страшевицького лісництва Державного підприємства «Старосамбірське лісомисливське господарство» та котрий знаходиться поблизу смт.Стара Сіль Самбірського району Львівської області, де з метою вчинення крадіжки готової лісопродукції, у вигляді колод деревини завдовжки по 5 м кожна, які заготовлені невстановленими особами в результаті вчинення незаконної порубки дев`яти дерев породи «Ялиця біла», закотили на кінну підводу (фіру) з двома запряженими кіньми, котра належить ОСОБА_4 , дві незаконно заготовлені колоди деревини, загальним об`ємом 1,21 м.куб, вартістю 2185,80 гривень, яка належить Державному підприємству «Старосамбірське лісомисливське господарство», та перебувала на балансі вказаного підприємства. Під час завантаження незаконно заготовленої лісопродукції, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були виявлені та зупинені на місці вчинення даного злочину працівниками державної лісової охорони, тому не змогли довести свій злочинний умисел до кінця та заволодіти незаконно заготовленою лісопродукцією, з причин, що не залежали від їхньої волі.

Такими своїми діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення визнали повністю та підтвердили обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначили, що розуміють і не оспорюють формулювання та характер пред`явленого їм обвинувачення, правову кваліфікацію їх дій за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважають достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що дійсно у жовтні місяці 2020року, він разом із своїм братом ОСОБА_4 , поїхали кіньми з підводою в ліс в урочище «Бучів», де побачили зрізані колоди дерев. Тоді, з метою їх крадіжки, погрузили одну колоду деревини на кінну підводу (фіру), яка належить ОСОБА_4 , з двома запряженими кіньми, та намагалися закотити другу колоду деревини, однак їх затримали працівники охорони лісу. Свою вину визнає, у вчиненому щиро розкаюється.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав аналогічні покази. Показав, що дійсно у жовтні місяці 2020року, він разом із своїм братом ОСОБА_3 , поїхали кіньми з підводою в ліс в урочище «Бучів», де побачили зрізані колоди дерев. Тоді, з метою їх крадіжки, погрузили одну колоду деревини на кінну підводу (фіру), яка належить йому ( ОСОБА_4 ) з двома запряженими кіньми та намагалися закотити другу колоду деревини, однак їх затримали працівники охорони лісу. Свою вину визнає, у вчиненому щиро розкаюється.

Представник потерпілого Державного підприємства «Старосамбірське лісомисливське господарство» ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності, покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнали повністю, вони та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та щодо речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ними змісту обставин злочину, добровільності та істинності їх позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що їх дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, оскільки вони своїми умисними діями вчинили закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 та обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, його сімейний та матеріальний стан, те, що він офіційно не працевлаштований, позитивно характеризується за місцем свого проживання, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Також, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше судимий, його сімейний та матеріальний стан, те, що він офіційно не працевлаштований, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем свого проживання, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Що стосується питання осудності обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то суд керується тим, що їх поведінка в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення вони надавали послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачені є осудними особами.

Суд також приймає до відома досудові доповіді складені Старосамбірським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно яких ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, щодо обвинувачених оцінюються як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинувачених без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їх щире каяття, та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченим.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід призначити покарання за даний злочин у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України на строк три роки.

При цьому, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та обрано покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків передбачених п.1,2 ст.1 ст. 76 КК України.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 скоїв даний злочин 27.10.2020, тобто до ухвалення вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2023року.

Згідно ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до роз`яснення, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, слід враховувати, крім даних про особу й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, суд вважає, що у даному випадку при визначенні ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень доцільно застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 3 роки, більш суворим, призначеним за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2023року, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

При вирішенні питання про можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд виходить з тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, конкретних обставин справи.

Також враховується те, що в суді обвинувачені повністю визнали свою вину, критично оцінювали свою протиправну поведінку, засуджувли свої дії, що у сукупності з іншими обставинами справи та разом з обставиною, яка пом`якшує покарання (щире каяття), свідчить про намагання останніх стати на шлях виправлення.

При цьому, суд також враховує позицію прокурора, яка в судовому засіданні просила призначити покарання для обвинувачених у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Враховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, дані про особи обвинувачених, які позитивно характеризуються за місцем проживання, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації та позицію прокурора, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без їх ізоляції від суспільства, звільнивши їх від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб вони довели своє виправлення, поклавши на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, застосування в даному випадку до обвинувачених ст.75, 76 КК України в умовах належного контролю за їх поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинувачених більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання, та буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, постановою прокурора Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 01.03.2021року матеріали даного кримінального провадження №0000009 було виділено із кримінального провадження №0000404 від 27.10.2020року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, в окреме провадження.

В рамках кримінального провадження №0000404, постановами заступника начальника СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 від 19.11.2020року та від 27.10.2020року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000404 наступні предмети, зокрема, кінну підводу (фіру), яка належить ОСОБА_4 , та лісопродукцію, а саме одинадцять свіжозрізаних незаконно заготовлених колод деревини «Ялиця біла».

В подальшому, ухвалами слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 30.10.2020, у кримінальному провадженні №0000404 накладено арешт на вищевказані речові докази.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000404 від 27.10.2020року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, не завершене та триває.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вирішення питання про долю вищевказаних речових доказів та щодо скасування арешту на вказані речові докази, у даному кримінальному провадженні №0000009, є передчасним, оскільки кримінальне провадження №0000404 за ч.4 ст.246 КК України, на даний час не завершене та досудове розслідування триває.

Запобіжний захід щодо обвинувачених не обирався. Підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.349, 368-371, 373-376, 532 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання меш суворого покарання більш суворим, призначених за цим вироком та вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.04.2023року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченим та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1