Дата документу 01.11.2023 Справа № 335/7239/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/7239/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1295/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 1 листопада 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роботине Токмацького району Запорізької області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на потерпілого та свідка у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 24 листопада 2023 року включно, задоволено, визначений розмір застави у сумі 53680 гривень вважається продовженим. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого обвинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає про недоведеність та необґрунтованість ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлених прокурором у клопотанні.

Не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Засвідчує про відсутність впливу на потерпілого, який самовільно не з`являється на виклики суду.

Просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої вказав на надуманість ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні, а суд визнав це опискою.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу підзахисного.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України регламентовано порядок обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу в суді.

Зокрема, частина 3 цієї статті передбачає, що залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується останньому, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи апелянта щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів виходить із наступного.

Як вбачається з матеріалів даного судового провадження, суд першої інстанції, не погодившись з наведеними прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою доводами щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, встановив дійсними та триваючими ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, місцевим судом взято до уваги серйозність висунутого обвинувачення та відсутність у нього міцних соціальних зв`язків й постійного місця проживання, що свідчить про ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

Колегія суддів також підтримує міркування суду першої інстанції щодо продовження існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з огляду на обізнаність ОСОБА_7 про місця їх проживання, оскільки вони є його знайомими та триваючий судовий розгляд даного кримінального провадження з дослідженням доказів, зокрема показань вказаних осіб.

Таким чином, надані суду матеріали кримінального провадження, схиляють колегію суддів до думки щодо існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є вагомими задля подальшого утримання ОСОБА_7 під вартою.

Крім того, судова колегія не може залишити поза увагою беззаперечні відомості щодо попередніх притягнень ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що характеризує останнього, як особу схильну до злочинної діяльності, та поряд з незалученістю до суспільно-корисної праці й відсутністю постійного джерела доходу, свідчить на користь висновку суду щодо доцільності продовження запобіжного заходу.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Міркування апелянта щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , місцевий суд дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування, з чим погоджується й колегія суддів.

Апеляційний суд звертає увагу на визначений слідчим суддею під час вирішення питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави, який з огляду на репутацію обвинуваченого, його усталену протиправну поведінку, відсутність міцних соціальних зв`язків, тобто обставини, яка б утримувала останнього від протиправної поведінки та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, не можна визнати необґрунтованим та завеликим. Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченого, а тим паче є мінімальним розміром, визначеним ст. 182 КПК України для даної категорії кримінальних правопорушень.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Також апеляційна інстанція зауважує на приписах п. 5 ч.2 ст. 183 КПК України, відповідно до яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи із низки обставин, зокрема і стосовно особи обвинуваченого, його репутації.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 24 листопада 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4