Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1320/23
Провадження № 1-кп/382/41/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0001236, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, з середньою освітою, не працевлаштованого, не маючого на утриманні дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 2 ст. 194 КК України.

Ухвалою від 14.08.2023 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 22.08.2023 року продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб; призначено судовий розгляд.

В судові засідання обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, повідомлення чи доказів поважності неявки в судове засідання чи про зміну свого місця проживання/перебування не надав. Ухвали Яготинського районного суду Київської області від 14.09.2023 року та 03.10.2023 року про привід обвинуваченого не виконані; з наданих до суду рапортів та пояснень вбачається, що при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання ОСОБА_4 виявити вдома останнього не вдалося; виконати вищевказані ухвали про привід не вдалося; вжитими заходами встановити місце перебування ОСОБА_4 не вдалося.

У судовому засіданні 31.10.2023 року прокурор подав до суду письмове клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке також подано до суду. В обґрунтування послався на те, що обвинувачений на виклики до суду не з`являвся, крім цього, не з`являється до суду під час застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ухвалою суду від 22.08.2023 року та в цей період до нього застосовувалися приводи, які не були не виконані, оскільки місце перебування ОСОБА_4 не було встановлено.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 31.10.2023 року суд оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , надав дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зупинив кримінальне провадження до його розшуку та приводу в судове засідання.

12.01.2024 року до приміщення Яготинського районного суду Київської області уповноваженими службовими особами доставлений обвинувачений ОСОБА_4 .

Ухвалою від 12.01.2024 року судове провадження № 382/1320/23 у кримінальному провадженні № 0001236, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 2 ст. 194 КК України, відновлено для забезпечення розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та проведення підготовчого судового засідання.

Також, ухвалою від 12.01.2024 року залучено адвоката для здійснення захисту за призначенням обвинуваченому ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовано тим, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинений ним злочин, який за ступенем тяжкості є тяжким злочином, та покарання за яке законом передбачено позбавлення волі від трьох до десяти років - може намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 22.08.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 20.10.2023. Ухвалами Яготинського районного суду Київської області від 14.09.2023, 03.10.2023 застосовано привід до обвинуваченого ОСОБА_4 . Доручення виконання приводу покладено на ВП №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області. Відповідно до матеріалів ВП №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області місце перебування ОСОБА_4 не було встановлено. Запобігання ризикам переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та перешкоджання ним розгляду кримінального провадження становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Крім цього, ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає у тому, що ОСОБА_4 знаючи про фактичне місце проживання потерпілого, може незаконно впливати на нього, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитись від дачі будь-яких показань. ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, малолітніх дітей чи інших осіб на утриманні немає, тобто не має міцних соціальних зв`язків. Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому тяжкого злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити вищевказані дії, що зазначені в пунктах 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Не можливе і застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 саме такого запобіжного заходу. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого. Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Окрім цього, останній не з`являвся до суду під час застосування до нього вказаного запобіжного заходу, відповідно до ухвали суду від 22.08.2023. Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Враховуючи вищевикладене, є всі достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому останньому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор зазначив на існуванні ризиків щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду та впливати на потерпілого, а також наголосив на тому, що обвинувачений тривалий час вже перебував у розшуку.

Захисник в судовому засіданні просив просив застосувати запобіжний захід строком на 30 ді мотивів переквірки поважності неявки обвинуваченого до суду. Обвинувачений підтримав думку захисника. Потерпілий в судове засіданні не з`явився, повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Доводи прокурора зводяться до того, що на даний час існують ризики переховування обвинуваченого від суду та він може впливати на потерпілого, з огляду на його минулу процесуальну поведінку, а також на те, що обвинувачений тривалий час перебував у розшуку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На підставі вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість злочину, у вчинені якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання, та інші обставини що її характеризують.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог Розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України участь обвинуваченого під час судового провадження у першій інстанції є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

За положенням частини першої статті 323 КПК України якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду.

Виклик обвинуваченого у судові засідання здійснювався шляхом направлення повісток засобами поштового зв`язку за адресами в Україні, які вбачаються з матеріалів кримінальної справи, крім цього, ухвалою від 22.08.2023 року продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб.

Суд вживав можливих заходів виклику обвинуваченого у судове засідання. Як вбачається з матеріалів справи, обвинуваченому достеменно було відомо про перебування кримінального провадження щодо нього на розгляді суду. Так, обвинувачений з`явився у підготовче судове засідання 22.08.2023 року в якому йому було продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб. В подальшому, обвинувачений у судові засідання не з`являвся. Обвинуваченому за його місцем реєстрації та місцем проживання, зазначених в обвинувальному акті, неодноразово направлялися судові повістки, проте від нього поверталися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також в матеріалах справи міститься його розписка про ознайомлення із датою судового засідання. При цьому, обвинувачений з серпня 2023 року жодних клопотань чи заяв до суду не подавав, про зміну місця свого проживання не повідомляв.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

ЄСПЛ наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В свою чергу, учасник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії») (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") (Application no. 11681/85).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04.10.2001 у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У рішенні від 16.02.2017 у справі «Каракуця проти України» ЄСПЛ вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком учасників справи.

Також ЄСПЛ наголошувалося на тому, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору (п. 71 рішення у справі "Смірнов проти України" заява № 3655/02, п. 41 "Пономарьов проти України" заява № 3236/03).

Ухвали суду про привід обвинуваченого не виконані; з наданих до суду рапортів вбачалося, ; з наданих до суду рапортів та пояснень вбачається, що при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання ОСОБА_4 виявити вдома останнього не вдалося; виконати вищевказані ухвали про привід не вдалося; вжитими заходами встановити місце перебування ОСОБА_4 не вдалося.

Суд враховує, що обвинувачений був достеменно обізнаний про наявність в Яготинському районному суді Київської області судового провадження та про неодноразове призначення даної справи до судового розгляду. Втім, протягом тривалого часу, щонайменше з вересня 2023 року, він жодного разу про стан розгляду згаданої справи в суді не поцікавився, на судові повістки належним чином не відреагував, готовності брати участь у судових засіданнях не продемонстрував. Будь-яких заяв чи клопотань до суду, в тому числі й щодо участі в засіданні в режимі відеоконференції, до суду не подавав. Про зміну свого проживання чи перебування суд не повідомив.

Суд переконаний, що учасники кримінального провадження в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм провадження. Так само учасники кримінального провадження не повинні свідомо допускати трату часу та можливостей, наданих їм.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Пункт 1 ч. 7 ст. 42 КПК України покладає на обвинуваченого обов`язок прибути за викликом суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це.

Матеріали справи свідчать про те, що примусовий привод та розшук обвинуваченого стало наслідком порушення обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, свідчать про ухилення від суду, усвідомлено неповідомлення суд і прокурора про зміну свого місцезнаходження.

Зазначене, на переконання суду, вказує на неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого, адже він, як сторона, яка задіяна в судовому провадженні, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі й повідомляти суд щодо неможливості прибуття у судове засідання за викликом у призначений строк.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, суд був позбавлений можливості здійснювати розгляд даного кримінального провадження з причин неодноразової неявки обвинуваченого ОСОБА_4 у судові засідання. Ухвали суду про привід обвинуваченого не виконані; з наданих до суду рапортів вбачалося, що при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання ОСОБА_4 виявити вдома останнього не вдалося; виконати вищевказані ухвали про привід не вдалося; вжитими заходами встановити місце перебування ОСОБА_4 не вдалося. Ухвалою від 31.10.2023 року суд оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_4 та зупинив кримінальне провадження до його розшуку та доставки в судове засідання.

Разом з тим, з огляду на процесуальні обов`язки обвинуваченого, суд також додатково враховує, що з серпня 2023 року обвинувачений достеменно знаючи про перебування кримінального провадження на розгляді суду, застосування до нього цілодобового домашнього арешту, при цьому, жодних відомостей про зміну свого місця проживання чи перебування до суду не подав, жодних заяв чи клопотань, в тому числі й на офіційну електронну скриньку, не подав, будь-яких повідомлень з інформацією про себе не надсилав.

Вищевикладене у своїй сукупності дає підстави дійти висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 ухиляється від суду.

У цьому зв`язку, суд також враховує, що безпідставна неявка окремого учасника кримінального провадження порушує права інших учасників провадження на розумні строки судового провадження, забезпечення яких покладається також на суд (ст. 28 КПК).

У свою чергу, недотримання розумних строків судового провадження та неприбуття обвинуваченого на судовий виклик, який скерований йому всіма можливими засобами, свідчить про недієвість цього провадження.

Водночас, заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі й запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення саме дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Також суд зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей і тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Зазначена інституція зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вже зазначалося, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді, зокрема, до десяти років позбавлення волі.

Згідно з даними, наявними в матеріалах справи обвинувачений неодноразово ухилявся від явки до суду, в зв`язку з чим до нього неодноразово застосовувався привід, а в подальшому обвинуваченого було оголошено у розшук.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження офіційно не працює, джерела його доходів не встановлені, дані про наявність міцних соціальних зв`язків відсутні.

Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати обвинуваченого ОСОБА_6 змінювати своє місце проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, крім цього, він може незаконно впливати на потерпілого, який ще не допитаний судом, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

За наведених обставин, суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, тривалість розгляду справи, в тому числі й унеможливлення проведення судового засідання у зв`язку із неодноразовим черговим його відкладенням, неодноразове неприбуття в судові засідання обвинуваченого без подання доказів поважних причин, неповідомлення суд про зміну місця свого проживання та перебування, відсутність доказів неможливості забезпечення присутності під час розгляду шляхом відеоконференцзв`язку, доведений факт переховування від суду, а також існуючий ризик, що обвинувачений може в подальшому переховуватися від суду, а також впливати на потерілого, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та підставність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі судового розгляду, не встановлено.

При вирішенні цього питання суд виходить також з того, що на даному етапі судового розгляду: 1) особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України, у вчиненні якого обвинувачується особа, та встановлений ризик переховування від суду; 2) умови домашнього арешту, який по суті є «не суворою» формою ізоляції обвинуваченого, з огляду на те, що вже виникали підстави для вчинення дій щодо розшуку обвинуваченого, а також те, що до нього вже був застосований цілодобовий арешт, вочевидь не запобігають можливості його подальшого переховування від суду; 3) знаючи про фактичне місце проживання потерпілого, може незаконно впливати на нього; 4) враховуючи наведені обставини, дієвість кримінального провадження не зможе забезпечити і застава.

Відомості, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , які б перешкоджали його перебуванню у місці попереднього ув`язнення, суду не надані, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та позбавляє останнього можливості перешкодити інтересам правосуддя і запобіганню спробам переховуватися від суду, впливати на потерпілого.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повному обсязі виконано вимоги статтей 177, 178, 194 КПК України, доведено наявність ризику, передбаченого статтею 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, встановлено і враховано всі інші визначені законом обставини.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте ні обвинуваченим ні стороною захисту не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності неявок обвинуваченого в судові засідання, а також його фізичного стану, з огляду на досліджені суддею документи.

За таких обставин, є обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, наявності обґрунтованої підозри і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Як вже зазначалося, згідно положень статті 5 Конвенції, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як зазначає Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Визначаючи розмір застави, суд враховує конкретні обставини кримінального провадження та суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, майновий, сімейний стан та інші дані, які характеризують особу обвинуваченого та його спосіб життя, а також те, щоб розмір застави не був для нього занадто непомірним та міг у повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим дійшов висновку, що застава в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Водночас, враховуючи доведені прокурором обставини, у випадку внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, адже на переконання суду менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, як то домашній арешт чи особисте зобов`язання, не зможуть унеможливити ухилення від суду й забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

З мотивів, за яких суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора, доводи захисника про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 30 діб, відхиляються.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 196-199, 203, 205, 376, 395, 532, 534 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб та утримувати в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту затримання, тобто з 11.01.2024 року

Строк дії ухвали визначити до 10.03.2024 року включно.

Визначити заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 146 000 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця проходження служби (роботи);

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади територіального управління ДМС України, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою суду обов`язків - 60 діб.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому КПК України. Судове рішення, яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

На ухвалу суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 15.01.2024 о 09 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1