Житомирський апеляційний суд
Справа №292/1099/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного провадження № 292/1099/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 13 листопада 2023 року (включно),-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту за місцем проживання. Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтовано. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та недоведеність їх прокурором. Вважає підозру необгрунтованою. Зазначає, що всі свідки вже допитані та всі докази досліджені, а тому підстав тримати ОСОБА_8 під вартою не має. Вказує, що судом не враховано характеристуку обвинуваченого та його громадянську позицію під час дії воєнного стану.

Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 листопада 2023 включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу і на даний час не зникли, виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про свою участь в судовому засіданні не подавав, а тому відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, з урахуванням думки сторін, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд у його відсутності.

Заслухавши доповідача, доводи захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадженні Червоноармійського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього постійного місця роботи або навчання; його майновий стан, наявність судимостей та інше.

Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Червоноармійського районного суду Житомирської області перебуває на розгляді обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку такого запобіжного заходу та обгрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшилися, є реальними й продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що свідчить про реальний ризик його переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого злочину. Також судом враховано, що ОСОБА_8 з метою уникнення покарання матиме реальну можливість незаконо впливати на потерпілу та свідка, які ще не допитані судом та проживають в одному населеному пункті, оскільки під час судового розгляду, як повідомив прокурор, обвинувачений погрожував свідку. Крім того, обвинувачений не працює, не має міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується за місцем проживання, раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисного кримінального правопорушення, що свідчить про наявність ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення у разі застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. А тому вважає доводи захисника про відсутність зазначених ризиків та недоведення їх існування прокурором безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозра є необгрунтованою не є предметом даного розгляду, оскільки вказане питання вирішується судом під час судового розгляду по суті.

Посилання захисника на те, що судом не враховано позитивну характеристику обвинуваченого та його громадянську позицію під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані дані про особу судом були враховані. Крім того, вони не свідчать про відсутність ризиків, встановлених судом та не гарантують належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, захисником не наведено, а судом не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим процесуальних обов`язків у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: