Провадження №: 1-кс/336/209/2024
УХВАЛА

іменем України

14 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 по матеріалам кримінального провадження № 000354 від 06.05.2020 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

встановив:

14 лютого 2024 року старший дізнавач сектору дізнання ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на банківську картку № НОМЕР_1 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_5 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ІПН/, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д та заборонити ОСОБА_5 , проводити видаткові операції по перерахуванню і зняттю грошових коштів в АТ «ПРИВАТБАНК» з банківської картки № НОМЕР_1 .

В обґрунтування вказаного клопотання дізнавач зазначає, що 10.04.2020 невстановлена особа шляхом зловживання довірою ОСОБА_1 замовила в мережі «Fасеbоок» захисні маски та антисептики, при цьому перерахувала грошові кошти, однак по теперішній час товар не отримала.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_1 пояснила, що перерахувала грошові кошти з власної банківської карти відкритої в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 в сумі 900 грн. за захисні маски та антисептики, котрі замовила в мережі «Fасеbоок» на банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , але в подальшому оплачений товар не отримала.

Під час досудового розслідування до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направлено ухвалу слідчого судді Оріхівського районного суду Запорізької області ОСОБА_6 про тимчасовий доступ до речей та документів по банківській картці № НОМЕР_1 .

20.01.2021 начальником СД ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області отримано тимчасовий доступ до документів, а саме до інформації по банківській картці № НОМЕР_1 . Відповідно до наданої інформації, встановлено, що вказана картка оформлена на ім`я ОСОБА_5 , та який є користувачем банківської картки № НОМЕР_1 у АТ «ПРИВАТБАНК».

На даний час встановлено, що грошові кошти, котрі належать ОСОБА_5 та перебувають на банківській картці № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», є об`єктом кримінального проступку - шахрайства скоєного відносно ОСОБА_1 . Накладення арешту на вказані грошові кошти надасть можливість в подальшому їх використати для відшкодування завданих потерпілому ОСОБА_1 кримінальним проступком майнової шкоди.

Враховуючи, що грошові кошти, котрі належать ОСОБА_5 та перебувають на банківській картці № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мають всі ознаки речового доказу, а розмір шкоди завданої злочинними діями є обов`язковою обставиною доказування у кримінальному провадженні, відповідно до матеріалів якого є всі підстави вважати, що дане майно, здобуте в результаті вчинення шахрайських дій по відношенню до потерпілої ОСОБА_7 , а тому тимчасове у встановленому кримінально-процесуальним законом позбавлення права на відчуження зазначеного у клопотанні майна є необхідним для проведення подальшого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що підлягають доказуванню і збереження речових доказів, з метою повного, всебічного встановлення істини по справі.

Дізнавач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду клопотання належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності та просив його задовольнити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відомостей щодо цивільного позивача, підозрюваного клопотання не містить.

Фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання не здійснювалося, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 107 КПК України

Слідчий суддя, дослідивши клопотанням та додані до нього матеріалами, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди,завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення зазначених вимог закону в клопотанні не зазначено конкретні підстави та мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту банківської картки.

В клопотанні дізнавач просить накласти арешт на банківську картку та заборонити ОСОБА_5 проводити видаткові операції по перерахуванню та зняттю грошових коштів, з метою збереження речових доказів та повного і всебічного встановлення істини по справі.

В обґрунтування клопотання зазначено, що на даний час встановлено, що грошові кошти, котрі належать ОСОБА_5 та перебувають на банківській картці № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», є об`єктом кримінального проступку - шахрайства скоєного відносно ОСОБА_1 . Накладення арешту на вказані грошові кошти надасть можливість в подальшому їх використати для відшкодування завданих потерпілому ОСОБА_1 кримінальним проступком майнової шкоди.

Доказів того, що на даний час вказана банківська картка належить ОСОБА_5 та на даному рахунку перебувають грошові кошти, матеріали додані до клопотання, не містять. До клопотання долучаються матеріали зібрані в січні 2021 року, проте до слідчого судді з клопотання про арешт майна звертаються лише 14 лютого 2024 року за сплином трьох років.

В матеріалах справи відсутні постанови про визнання речовими доказами.

В матеріалах клопотання відсутні докази в підтвердження розміру шкоди, а також відсутні відомості щодо особи ОСОБА_5 чи пред`являлась останній підозра.

З матеріалів клопотання не зрозуміло який статус має ОСОБА_5 , оскільки від цього залежить чи повноважена особа звернулась до суду з відповідним клопотанням.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як вже зазначалося доказів того, що на даний час вказана банківська картка належить ОСОБА_5 та на даному рахунку перебувають грошові кошти, матеріали додані до клопотання, не містять.

Нікому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на даний час не повідомлено, конфіскація чи спеціальна конфіскація майна згідно чинного законодавства за вчинення вказаного кримінального проступку не передбачена, цивільний позов не заявлено.

Дізнавачем не доведено розумність та співрозмірність такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати положення ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України).

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна. Ініціатором клопотання не доведено, що захід забезпечення кримінального провадження зазначений в клопотанні відповідає розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, є пропорційним. Захід забезпечення кримінального провадження зазначений в клопотанні не відповідає тяжкості правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Звертаючись до суду з клопотанням, ініціатор клопотання визначив метою накладення арешту - збереження речових доказів.

Встановленню підстави та мети накладення арешту на майно передує з`ясування питання відповідності майна, яке пропонується до арешту визначеним ст. 98 КПК України критеріям речового доказу, що пов`язано із кваліфікацією злочину, внесеного до ЄРДР.

На предмет перевірки відповідності майна поняттю речових доказів є важливим опис та інше фіксування результатів огляду речей, щоб надало можливість їх поєднати із обставинами конкретного кримінального провадження та породжувало би законні юридичні наслідки.

Слід також зазначити, що не лише приналежність майна критеріям речового доказу є обставиною, яка підлягає перевірці під час застосування передбаченого ст. 170 КПК України заходу забезпечення кримінального провадження. В цьому контексті мають значення реальна наявність ризиків стосовно пошкодження, знищення, перетворення, відчуження майна, що в даному випадку, з огляду на зміст заявленого клопотання та додані до нього документи, носить лише декларативний характер, оскільки такі доводи дізнавача належним чином не підтверджуються.

Проаналізувавши вищевикладені обставини у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про те, що дізнавачем не наведено достатніх підстав, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження.

Виходячи з наведеного слідчий суддя вважає, що відсутнє будь-яке обґрунтування підстав для накладення арешту на вищезазначене майно та саме клопотання є необґрунтованим та невмотивованим.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 369, 371, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

В задоволенні клопотання клопотання старшого дізнавача сектору дізнання ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 по матеріалам кримінального провадження № 000354 від 06.05.2020 за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Слідчий суддя: