Номер провадження 1-кп/404/578/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого підготовчого судового засідання у м.Кропивницькому в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000054 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кіровограда, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт Петрове Петрівського району Кіровоградської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження прокурором з посиланням на підстави та ризики, передбачені кримінальним процесуальним законом України, заявлені клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під домашнім арештом в певний період доби.

Заслухавши захисників та обвинувачених, які заперечили проти задоволення клопотання прокурора, пославшись на те, що обвинувачені не порушують процесуальні обов`язки та виконують їх і без обраних відносно них запобіжних заходів, дослідивши надані докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України. При цьому обов`язок доведення ризиків, які слугують підставою до застосування запобіжного заходу, покладено на прокурора.

Водночас, стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати суд у необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під домашнім арештом в певний період доби, оскільки у матеріалах справи відсутні відповідні докази вмотивованості клопотання прокурора, а саме по собі посилання прокурора на тяжкість кримінальних правопорушень та наявність ризиків у клопотанні із плином тривалого проміжку часу застосування запобіжного заходу, домашній арешт не є достатньою підставою для продовження обвинуваченим вказаного запобіжного заходу.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого умисного корупційного злочину, вчиненого з корисливих мотивів, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України.

При цьому прокурор не довів, що належну процесуальну поведінку обвинувачених забезпечить лише домашній арешт. Немає у провадженні переконливих даних про те, що більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, не зможе запобігти ризикам, на які посилається прокурор, які доведені у судовому засіданні. На переконання суду особисте зобов`язання повинно забезпечити виконання обвинуваченими всіх процесуальних обов`язків у цьому провадженні. При порушенні умов особистого зобов`язання прокурор вправі клопотати про його зміну.

Водночас обвинувачені мають постійне місце проживання, негативні характеристики відсутні, не мають судимостей, ОСОБА_4 опікується неповнолітньою дитиною, а ОСОБА_3 опікується матір`ю похилого віку. Таким чином, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають міцні соціальні зв`язки, сім`ї.

Посилання прокурора на тяжкість вчиненого злочину та на суворість можливого покарання з огляду на практику Європейського суду з прав людини, а також з огляду на тривалість кримінального провадження та перебування обвинувачених під домашнім арештом, не є безумовною підставою для тримання обвинувачених під домашнім арештом із суттєвим обмеженням їх прав. Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтоване обвинувачення у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням застосування найбільш суворих запобіжних заходів стосовно обвинувачених та обмеження їх свободи.

Таким чином, з огляду на раніше викладене та процесуальну поведінку обвинувачених, які належно виконували свої обов`язки, суд вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному провадженні та запобіганню ризикам, доведеним прокурором.

Зважаючи на викладене, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання, тяжкість висунутих обвинувачень та даних про осіб обвинувачених, суд приходить до висновків щодо існування ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачені, у разі не застосування до них запобіжного заходу можуть переховуватися від суду. Вищезазначені обставини є необхідним елементом (ризиком), що визначає та виправдовує потребу в застосуванні відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у виді особистого зобов`язання.

Більше того, суд враховує, що твердження прокурора щодо необхідності перебування обвинувачених в певний період за місцем проживання під домашнім арештом будь-яким чином не обґрунтовано, доцільність визначення саме того проміжку часу, яке викладено в клопотанні не доведена жодним доказом, як і те, що протягом саме вказаного, фактично вечірнього і нічного часу перебування обвинуваченими під домашнім арештом, які мають на утриманні раніше вказаних осіб, які протягом дня не перебувають під домашнім арештом, призведе до запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, із врахуванням обставин, які наведені раніше, оцінюючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчинені кримінальних правопорушень, які не є особливо тяжкими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст.177 КПК України або з`явилися нові ризики, які виправдовують саме тримання осіб під домашнім арештом, зважаючи на тривалість застосування запобіжних заходів у виді домашнього арешту, наявність у обвинувачених сімей та утриманців, які потребують догляду, що не заперечується стороною обвинувачення, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під домашнім арештом особисте зобов`язання, поклавши на обвинувачених обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, обсяг яких визначає із врахуванням встановлених обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 179, 181, 331, 350, 369-372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання, поклавши на неї до 22.03.2024 року наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на особисте зобов`язання, поклавши на неї до 22.03.2024 року наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 роз`яснити, що в разі невиконання обвинуваченими перерахованих обов`язків, до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України, не підлягає та набирає законної сили з моменту проголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Кіровського районного

суду м.Кіровограда ОСОБА_1