УХВАЛА

іменем України

Справа № 126/2850/23

Провадження № 1-кс/126/1118/2023

"21" листопада 2023 р. м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бершадь клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 19.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

До Бершадського районного суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 19.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

В клопотанні слідчий стверджує, що 18.11.2023 до відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області звернувся ОСОБА_4 із заявою про те, що 18.11.2023 в с. Березівка Гайсинського району Вінницької області, на території водойми, що перебуває в його оренді, здійснено замах на крадіжку живої риби "Короп Румин" вагою 57,2 кг та "Сом" вагою 2 кг.

За даним фактом відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 19.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

18.11.2023 в с. Березівка, Гайсинського району, Вінницької області, на території водойми проведено огляд місця події, в ході проведення якого виявлено та вилучено живу рибу "Короп Румин" загальною вагою 57,2 кг та "Сом" загальною вагою 2 кг, яку передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

З метою забезпечення належного збереження вказаних доказів, необхідно на них накласти арешт, оскільки, незастосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до їх пошкодження, знищення, відчуження або втрати.

Просить накласти арешт на тимчасово вилучене в рамках кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 19.11.2023, майно, а саме: живу рибу "Короп Румин" загальною вагою 57,2 кг та "Сом" загальною вагою 2 кг та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

Слідчий ОСОБА_3 надав заяву, в якій подане ним клопотання підтримав, просить розглянути справу в його відсутність.

Дослідивши додані до клопотання докази та матеріали кримінального провадження № 0000560 від 19.11.2023, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

18.11.2023 до відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області звернувся ОСОБА_4 із заявою про те, що 18.11.2023 в с. Березівка Гайсинського району Вінницької області, на території водойми, що перебуває в його оренді, здійснено замах на крадіжку живої риби "Короп Румин" вагою 57,2 кг та "Сом" вагою 2 кг.

За даним фактом відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 19.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

18.11.2023 в с. Березівка, Гайсинського району, Вінницької області, на території водойми проведено огляд місця події, в ході проведення якого виявлено та вилучено живу рибу "Короп Румин" загальною вагою 57,2 кг та "Сом" загальною вагою 2 кг, яку передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France)» від 22 вересня 1994 року, серія А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» 10 травня 2007 року, заява № 48191/99, підпункти 4962). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 69, 73, серія A № 52).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції регламентує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.заборонено будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону.

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти росії» висловлено правову позицію, згідно з якою при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Главою 10 розділу ІІ КПК України визначено заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування. Згідно зі статтею 131 цього Кодексу одним із таких заходів, що застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження, є арешт майна.

Статтею 132 КПК України встановлено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які здійснюються лише на підставі ухвали слідчого судді або суду (за винятком випадків, передбачених цим Кодексом). Зокрема, ч.3 ст. 132 КПК України встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.5 ст. 132 КПК України).

Стороною обвинувачення не доведено, що жива риба належить до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст. 167 КПК України; клопотання слідчого не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні; розмір завданої значної шкоди її законному володільцю або власнику на момент подання клопотання слідчим не встановлено, що є обов`язковою вимогою при вирішенні зазначеного питання для з`ясування співмірності вартості майна, на яке накладається арешт, і завданої шкоди.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість клопотання слідчого про накладення арешту на майно як речовий доказ та відсутність підстав для накладення арешту на майно.

Порядок арешту майна врегульовано главою 17 розділу ІІ КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, і у цьому випадку накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (містить ознаки речового доказу).

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно із ч.2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Слід також зазначити, що у клопотанні слідчий не довів наявності підстав для арешту живої риби та необхідності накладення арешту.

У клопотанні не вказано, що майно, яке слід арештувати, відповідає критеріям, зазначеним у частині третій статті 170 КПК України, і не наведено цих критеріїв.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає клопотання безпідставним, необґрунтованим, незаконним і таким, що не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

Тому в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя-

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000560 від 19.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1