ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6693/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1364/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27 ч.1 ст.258, ч.4 ст.358 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 25 липня 2023 року стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 25.07.2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27 - ч.1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, та призначено йому наступне покарання:

- за ч.5 ст.27 - ч.1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі;

-за ч.4 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від призначеного судом покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Оскаржуваним вироком встановлено, що на початку листопада 2022 року, точну дату та час в ході проведення дізнання встановити не виявилось можливим, ОСОБА_8 через соціальну мережу Інтернет, застосовуючи месенджер «Telegram», зв`язався з невстановленою в ході досудового розслідування особою, яка виставила оголошення про можливість виготовлення підробленого посвідчення водія та пропонуючи виготовити його на ім`я замовника. В цей момент у ОСОБА_8 виник протиправний умисел, спрямований на пособництво у підроблені посвідчення водія з метою його подальшого особистого використання. Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на пособництво у підроблені посвідчення водія, розраховуючи у подальшому його використовувати у власних цілях під час керування транспортними засобами, видаючи його за справжнє, ОСОБА_8 замовив у невстановленої в ході проведення дізнання особи виготовлення на своє ім`я підробленого посвідчення водія категорії «В».

При цьому, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , розуміючи, що вказаний документ буде підробленим, реалізуючи свій протиправний умисел вчинив пособництво у його виготовлені, надавши з використанням месенджеру ««Telegram», невстановлений в ході проведення дізнання особі копію паспорту громадянина України, копію кратки платника платків, виданих на його ім`я з його особистими даними, свою фотокартку та зразок власного підпису, тобто необхідні дані, без яких виготовлення підробленого посвідчення було неможливим, а також заздалегідь обіцяв придбати вказаний підроблений офіційний документ посвячення водія.

Після чого, у листопаді 2022 року, точну дату в ході дізнання встановити не виявилось можливим, у денний час доби, ОСОБА_8 , знаходячись на АДРЕСА_2 , незаконно придбав у невстановленої в ході проведення дізнання особи за грошову винагороду в сумі 8000грн., завідомо підроблений документ посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданий 15.11.2022 на його ім`я нібито ТСЦ №0541, виготовлений на пластиковій основі з метою його подальшого використання.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним щодо порядку та умов отримання посвідчення водія категорії «В» в Україні, усвідомлюючи, що казаний порядок передбачає отримання теоретичних знань і практичних навичок водіння, в ході яких є обов`язковим відвідуванням теоретичних та практичних занять, складання іспиту у сервісному центрі МВС України і, що посвідчення водія категорії «В» видається лише за результатами позитивного складання іспитів, не бажаючи дотримуватись встановленого українським законодавством порядку отримання посвідчень водія, Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року №340, у листопаді 2022 у енний час доби. Знаходячись за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників.59/56, незаконно придбав при вищезазначених обставинах, у невстановлений в ході проведення дізнання особи за грошову винагороду в сумі 8000грн. завідомо підроблений офіційний документ посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданий 15.11.2022 на його ім`я нібито ТСЦ №8044, виготовлений на пластиковій осевої.

Далі, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою використання підробленого офіційного документу, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 15.11.2022 на його ім`я є підробленим і не надає йому право керування транспортними засобами на території України, але ззовні документ виглядає, як справжнє посвідчення водія категорії «в», пред`явив завідомо вищевказане підроблене посвідчення водія на вимогу працівникам Управління патрульної поліції ДПП МВС України в Харківській області, які зупинили ОСОБА_8 06.06.2023 приблизно о 00:49 по вул. Валентинівскій,46 в м. Харкові під час керування ним автомобілем «Шевролет Авео», д/н НОМЕР_2 , тим самим використав завідомо підроблений документ, який не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться в офіційному обігу країни виробника України.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальні проступки, передбачені ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України, тобто пособництво у підроблені посвідчення, яке видається підприємством, установою, організацією, і яке надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особо, а також, ч.4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставини справи, встановлені оскаржуваним вироком, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_8 засудженим: за ч.5 ст.27 - ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначити остаточне покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік. Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор зазначає, що санкція ч. 4 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі строком до 2 років.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, суд дійшов висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є обставина, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні остаточного рішення по справі помилково не було застосовані положення ст.69-1 КК України, у зв`язку з чим невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 , які були належним чином повідомлені про дату, місце і час судового розгляду, про що свідчить власноручний підпис останніх у зворотному повідомленні про отримання судових повісток 04.10.2023 та 05.10.2023 відповідно, не з`явилися та клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали, а тому, враховуючи думки прокурора і дотримуючись норм ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд без участі сторони захисту з урахуванням доводів апеляційної скарги та відомостей, що містяться в матеріалах справи.

Вислухавши доповідь судді, доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, посилаючись на те, що прокурором у кримінальному провадженні помилково зазначено в резолютивній частині апеляційної скарги покладення на обвинуваченого обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст.76 КК України, у виді повідомляння уповноважений орган з питань пробації про зміну навчання, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч.5 ст.27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Як убачається з наданих матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого за його згодою у присутності захисника, відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 - ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним кримінальних правопорушень, не оскаржуючи фактичних обставин, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає зміні в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обговорюючи вказані апеляційні доводи прокурора, колегія суддів вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, колй такі збитки або шкоду не заподіяно.

Санкція ч. 4 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі строком до двох років.

Таким чином, з урахуванням наявності обставин, передбачених ст. 69-1 КК України, максимальне покарання за ч. 4 ст. 358 КК України не може перевищувати 1 року 4 місяців обмеження волі.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Разом із цим, суд першої інстанції всупереч вищезазначеним вимогам закону призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, що перевищує 2/3 максимального строку та призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню чи застосування закону, який не підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно зі ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до статті 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному конкретному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає зміні, що цілком узгоджується з нормами діючого кримінального процесуального законодавства.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційною вимогою прокурора про необхідність покладення на ОСОБА_8 , при звільненні його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, такого обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст.76 КК України, як повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця навчання, оскільки в своїй апеляційній скарзі прокурор просить змінити оскаржуваний вирок, а оскаржуваним вироком на обвинуваченого відповідний обов`язок судом першої інстанції не покладався, а тому задоволення цих апеляційних вимог апелянта - буде погіршенням становища ОСОБА_8 , а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 25 липня 2023 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.5 ст. 27 - ч.1 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.358 КК України, із врахуванням ст.69-1 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та з іспитовим строком 1 (один) рік. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Московського районного суду м.Харкова від 25 липня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді