Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000528 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 травня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дубно Рівненської області, де проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України, не облруженого , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и л а :

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.190 КК на три роки позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту міру покарання за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.11.2020 та, за сукупністю злочинів, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з 19.06.2020.

Судом обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Вироком вирішено питання стосовно речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що він, будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та в період іспитового строку, повторно вчинив новий корисливий злочин. Так, близько 11 год. в середині травня 2020 року, ОСОБА_5 , перебуваючи на території господарства за адресою АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір незаконного заволодіння чужим майном шляхом обману, який виразився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей, діючи повторно, з метою наживи, шляхом зловживання довірою, попросив у ОСОБА_8 , в тимчасове користування належний його батькові, ОСОБА_9 , мобільний телефон, під приводом переглянути відео в мережі інтернет ОСОБА_8 будучи впевненим у достовірності мети висловленого прохання, добровільно передав ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi 8; 3/32 Оnух Вlаск», вартістю 1747,50 грн.

Отримавши передане у тимчасове користування майно ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний намір щодо незаконного заволодіння мобільним телефоном шляхом обману, залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним власний розсуд. Унаслідок злочинних дій ОСОБА_5 спричинено майнову шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 1747 гривень 50 копійок.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказаний вирок змінити, призначивши ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначив, що його підзахисний активно сприяв розслідуванню злочину, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо його не карати, однак місцевий суд вказав на відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК, за викладених у вироку обставин, є правильним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно приписів ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, місцевий суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК, не дотримався в повній мірі вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема згідно приписів вказанї норми, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При частковому складанні до найбільш суворого за видом чи розміром покарання, призначеного за один із злочинів, додається лише частина менш суворого покарання, призначеного за інший злочин, і остаточне покарання за їх сукупністю повинно, таким чином, стати більш суворим, ніж будь-яке з покарань, призначених за окремі злочини. Питання про те, яку саме частину менш суворого покарання належить додати до більш суворого, суд вирішує на свій розсуд з урахуванням конкретних обставин справи і виходячи з тих меж остаточного покарання, яке може бути призначене за сукупністю згідно з приписами ч. 2 ст. 70 КК.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_5 визнано свою вину у вчиненому злочині та відшкодовано потерпілому майнову шкоду, завдану злочином, потерпілий не має до нього претензій матеріального та морального характеру.

При цьому, ні місцевим судом, ні судом апеляційної інстанції, не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

Тому враховуючи, що вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24.11.2020 ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ч.1 ст.71 цього Кодексу, за сукупністю вироків, було призначено 4 роки позбавлення волі, а також встановлені вказані вище обставини даного кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне й достатнє призначити обвинуваченому мінімальне остаточне покарання за сукупністю вчинених злочинів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні вимоги сторони захисту слід задовольнити та, в силу вимог ст.408 КПК, змінити вказаний вирок в частині призначення остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03 травня 2023 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначеного остаточного покарання змінити.

На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3