УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 Справа №607/9500/22 Провадження №1-кп/607/935/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні №0000060, стосовно:

1. ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

2. ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

3. ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подала клопотання про продовження строків дії обов`язків покладених на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посилаючись на те, що ризики, які були враховані при обранні їм запобіжних заходів, продовжують існувати.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснила, що підтримує клопотання, посилаючись на вказані мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотань прокурора про продовження строків дії обов`язків, оскільки вважають, що для цього немає підстав.

Захисник ОСОБА_7 підтримав заперечення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та пояснив, що вважає клопотання прокурора невмотивованим та просить відмовити в задоволені даних клопотань.

Крім того, захисник ОСОБА_7 подав клопотання про зміну запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 248100 (двісті сорок вісім тисяч сто) гривень, обраного ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2022 року, на особисте зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не було надано конкретних фактів та доказів для того, щоб застосовувати та продовжувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, по якому в суд визначив обвинуваченому ОСОБА_8 заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 248 100 грн. Зокрема, прокурор не довів наявність того ризику, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду. За своєю суттю даний ризик має на меті запобігли вчиненню обвинуваченим дій, які пов`язані з неявкою останнього до суду. Разом з тим, таким ризик має бути підтверджений зі сторони обвинувачення доказами такими як: розшук підозрюваного (обвинувачено) до взяття під варту, придбання проїзних документів, зняття з різного роду реєстраційних обліків, раптове звільнення з роботи, розпродаж майна тощо. Такий перелік обставин є не вичерпним, та можуть слугувати підставою вважати, що обвинувачений може зникнути з місця свого проживання і поставить під загрозу розгляд справи в розумні строки. При цьому, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Крім того, не доведено наявність ризику незаконного впливу на свідків чи потерпілого. Сторона обвинувачення, як на докази вини посилається на ряд показів, серед них покази свідків, потерпілого. Впливати на свідків та потерпілого, обвинуваченому ОСОБА_8 немає ніякого сенсу, оскільки остання прагне, щоб судом було встановлено істину у даному кримінальному провадженні. Крім того, про можливість перешкоджати повному, всебічному, неупередженому та в розумні строки судовому розгляду може свідчити здійснення особою погрози, підкуп, умовляння свідків та потерпілих, схилення їх до дачі неправдивих показань, спроби викрадення, вплив на спеціалістів, експертів тощо. В матеріалах справи докази на підтвердження вказаного відсутні. Сторона обвинувачення будує свої доводи щодо наявності ризиків на припущеннях і своїй суб`єктивній точці зору, що є порушенням норм кримінального законодавства та є не припустимим не тільки з точки зору національних норм, а й міжнародного законодавства. ОСОБА_9 ніколи не притягувався за ст.386 КК України, тобто за перешкоджанню з`явленню свідків, потерпілих тощо, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку. Також сторона обвинувачення не надала конкретних доказів реального існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Одного лише припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу. Твердження прокурора про відсутність у ОСОБА_10 місця роботи і заробітку не відповідають дійсності, оскільки суду були надані документи про факт, дату та посаду працевлаштування і відсутність освідомлення прокурора з даними обставинами свідчить про те, що вона на володіє фактичними даними по даному провадженню. Просить звернути увагу на те, що ОСОБА_9 є батьком 2-х малолітніх дітей : ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні та утриманні яких він приймає особисту та безпосередню участь, допомагаючи своїй дружині, яка теж є обвинуваченою по даній справі, її дії кваліфіковані за тією ж статтею КК України, однак запобіжний захід якій не обирався, оскільки сторона обвинувачення не вбачала для цього жодних ризиків. Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_13 , які свідчать про голослівність та надуманість тверджень прокурора, викладених в змісті клопотання від 06.02.2024 року про продовження строків дії обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Крім того, згідно Наказу №168-к від 21.10.2022 року по Киселівській ОЗЗСО І-ІІІ ступенів його було прийнято на посаду практичного психолога вказаного навчальної о закладу і на вказаній посаді він продовжує працювати станом на даний час. Крім того, введення в Україні воєнного стану і пов`язана з цим заборона виїзду за межі України чоловіків виключає можливість того, що він можу покинути територію України чи в інший спосіб буде переховуватися від суду. Орган досудового розслідування в ході слідства вилучив та арештував ВСЕ належне обвинуваченому майно та кошти, в т.ч. ті, які знаходяться на рахунках в банківських установах, тому вплинути в будь-який спосіб на розгляд справи v спосіб приховання чи знищення речових доказів, як це вбачається з клопотання від 06 лютого 2024 року прокурора ОСОБА_14 , обвинувачений ОСОБА_9 об`єктивно не має ні наміру ні змоги.

Також захисник ОСОБА_7 подав клопотання про зміну запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 з тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 120 (сто двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297720 (двісті дев`яносто сім сімсот двадцять) гривень, обраного ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2022 року, на особисте зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, мотивуючи його тим, що стороною обвинувачення не було надано конкретних фактів та доказів для того, щоб застосовувати та продовжувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, по якому в суд визначив обвинуваченому ОСОБА_15 заставу в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297 720 грн. Зокрема, прокурор не довів наявність того ризику, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду. За своєю суттю даний ризик має на меті запобігли вчиненню обвинуваченим дій, які пов`язані з неявкою останнього до суду. Разом з тим, таким ризик має бути підтверджений зі сторони обвинувачення доказами такими як: розшук підозрюваного (обвинувачено) до взяття під варту, придбання проїзних документів, зняття з різного роду реєстраційних обліків, раптове звільнення з роботи, розпродаж майна тощо. Такий перелік обставин є не вичерпним, та можуть слугувати підставою вважати, що обвинувачений може зникнути з місця свого проживання і поставить під загрозу розгляд справи в розумні строки. При цьому, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Крім того, не доведено наявність ризику незаконного впливу на свідків чи потерпілого. Сторона обвинувачення, як на докази вини посилається на ряд показів, серед них покази свідків, потерпілого. Впливати на свідків та потерпілого, обвинуваченому ОСОБА_15 немає ніякого сенсу, оскільки остання прагне, щоб судом було встановлено істину у даному кримінальному провадженні. Крім того, про можливість перешкоджати повному, всебічному, неупередженому та в розумні строки судовому розгляду може свідчити здійснення особою погрози, підкуп, умовляння свідків та потерпілих, схилення їх до дачі неправдивих показань, спроби викрадення, вплив на спеціалістів, експертів тощо. В матеріалах справи докази на підтвердження вказаного відсутні. Сторона обвинувачення будує свої доводи щодо наявності ризиків на припущеннях і своїй суб`єктивній точці зору, що є порушенням норм кримінального законодавства та є не припустимим не тільки з точки зору національних норм, а й міжнародного законодавства. ОСОБА_16 ніколи не притягувався за ст.386 КК України, тобто за перешкоджанню з`явленню свідків, потерпілих тощо, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку. Також сторона обвинувачення не надала конкретних доказів реального існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Одного лише припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу. Зазначає, що твердження прокурора про наявність відомостей про те, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності суперечить вимогам ст.88 «Недопустимість доказів та відомостей, які стосуються особи підозрюваного, обвинуваченого» КПК України, а також також вимогам ст.88 та 89 КК України, які визначають умови визнання особи такою, що не має судимості (на підтвердження факту відсутності судимості в попередніх судових засіданнях. Мета отримання прибутку обвинуваченим, вказана прокурором в змісті обвинувального акту, суперечить нормам чинного податкового законодавства України, яке визначає можливість отримання фізичною особою лише доходу, на чому ми будемо окремо наголошувати при подальшому розгляду справи, тому таке твердження прокурора не узгоджується з нормами законодавства України. Повторне перерахування прокурором ознак інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 правопорушення (без долучення доказів існування таких ризиків) не доводить наявність жодного з ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення. ОСОБА_5 перебуває в шлюбі, має на утримані малолітню дитину сина ОСОБА_17 . Вказаний склад сім`ї, їх спільне проживання, тобто міцність його соціальних зв`язків свідчить на користь останнього, є стримуючим фактором і може вважатися запорукою та певною гарантією для забезпечення його належної процесуальної поведінки під час судового розгляд даної справи. Він зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, має власні зобов`язання як суб`єкта господарювання щод0 сплати податків, територією його діяльності є територія України, заборгованості перед бюджетом він не має. Також, дружина обвинуваченого - ОСОБА_18 мас місце роботи (на підтвердження чого суду надавалася довідка), що потребує залучення ОСОБА_5 до виховання, догляду та навчання їх спільної дитини. Орган досудового розслідування в ході слідства вилучив та арештував ВСЕ належне ОСОБА_5 майно та кошти, в т.ч. ті, які знаходяться на рахунках в банківських установах, тому вплинути в будь-який спосіб на розгляд справи у спосіб приховання чи знищення речових доказів, переховування від суду - як це вбачається з клопотання від 06 лютого 2024 року прокурора ОСОБА_14 , він об`єктивно не має ні наміру ні змоги. Крім того, зазначає, що навіть при наявності факту притягнення ОСОБА_5 згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду від 21.05.2021 року до кримінальної відповідальності за вчинення ним нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.369-2 КК України, сторона обвинувачення в змісті обвинувального акту вказала на те, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України, під час досудового розслідування не встановлено (вказана судимість стосується факту пропонування ОСОБА_5 неправомірної вигоди, яку він робив в інтересах третьої особи), що свідчить про відсутність будь-якого зв`язку між попередньою судимістю та волонтерською діяльністю ОСОБА_5 для підтримання ЗСУ, якою він займався до його арешту

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подані захисником клопотання підтримали, просять змінити їм запобіжний захід тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що раніше враховані ризики продовжують існувати.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2022 року стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави ОСОБА_4 у розмірі 248100 гривень, ОСОБА_5 у розмірі 297720 грн. та покладено відповідні обов`язки. У зв`язку із внесенням застави обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звільнено з-під варти. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2023 року продовжено строк дії обов`язків обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на два місяці.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Отже, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення, вид і строк покарання, яке їм загрожує обвинувачені можуть переховуватись від суду.

Суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Також, продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи на волі можуть незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою дачі ними неправдивих, неповних показів для нівелювання доказів, або умисного їх ухилення від явки до суду і це може зашкодити кримінальному провадженню. Ризики випливу на свідків у кримінальному провадженні можуть існувати до моменту безпосереднього допиту свідків у суді. Тому, суд критично оцінює заперечення сторони захисту щодо відсутності ризиків впливу на свідків.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Посилання на те, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наявні міцні соціальні зв`язки, у них належна процесуальна поведінка і те, що в Україні введено воєнний стан і пов`язана з цим заборона виїзду за межі України чоловіків виключає можливість того, що обвинувачені можуть покинути територію України чи в інший спосіб будуть переховуватись від суду, не спростовують наявності ризиків. Враховуючи наведене немає підстав вважати, що враховані під час обрання обвинуваченим запобіжних заходів ризики перестали існувати чи зменшилися.

Наявність кількох ризиків у сукупності унеможливлює застосування до обвинувачених менш суворих запобіжних заходів, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ними своїх обов`язків. Крім цього, суд враховує існуючий значний суспільний інтерес до кримінального провадження. Тому, застосування до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів буде помилковим.

Суд вважає, що наведені у клопотанні підстави для продовження строку дії обов`язків обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мотивовані, а раніше враховані ризики продовжують існувати. За таких обставин клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись Главою 18, статтями 183, 184, 193, 194, 196, 197, 314, 316, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 248100 (двісті сорок вісім тисяч сто) гривень, обраного ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2022 року, на особисте зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 120 (сто двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297720 (двісті дев`яносто сім сімсот двадцять) гривень, обраного ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.08.2022 року, на особисте зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків, відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків ОСОБА_4 задовільнити.

ОСОБА_4 продовжити строк дії обов`язків:

- прибувати до суду за викликом,

- повідомляти суду про зміну свого місця проживання,

- утримуватися від спілкування з свідками, які вказані у реєстрі матеріалів досудового розслідування, за виключенням свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ;

- здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на два місяці, до 08 квітня 2024 року.

Строк дії ухвали в частині продовження строку дії обов`язків ОСОБА_4 закінчується 08 квітня 2024 року в 23 год. 59 хв.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків ОСОБА_5 задовільнити.

ОСОБА_5 продовжити строк дії обов`язків:

- прибувати до суду за викликом,

- повідомляти суду про зміну свого місця проживання,

- утримуватися від спілкування з свідками, які вказані у реєстрі матеріалів досудового розслідування, за виключенням свідка ОСОБА_19 ;

- здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, на два місяці, до 08 квітня 2024 року.

Строк дії ухвали в частині продовження строку дії обов`язків ОСОБА_5 закінчується 08 квітня 2024 року в 23 год. 59 хв.

В порядку передбаченому ч.7 ст.194 КПК України після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були покладені обов`язки, ухвала в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Головуючий суддя ОСОБА_1