Постанова

Іменем України

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 646/7414/17

провадження № 51-10372км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (у режимі

відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_6 ,

представників потерпілих - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засуджених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року і касаційні скарги представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 і представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого

2023 року в кримінальному провадженні № 0002964 за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миролюбівки Нововоронцовського району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 ), зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 368 КК України,

та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого у АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року засуджено: ОСОБА_10 - за ч. 3 ст. 365 КК України - на 9 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки та з позбавленням спеціального звання підполковника поліції, ч. 3 ст. 186 КК України - на 5 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання підполковника поліції, ч. 4 ст. 187 КК України - на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням спеціального звання підполковника поліції.

2. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк 11 років із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки, з позбавленням спеціального звання підполковника поліції та із конфіскацією всього належного йому майна. Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 06 квітня 2017 року до 23 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

3. Цим же вироком ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

4. Також за вищевказаним вироком засуджено ОСОБА_11 - за ч. 3

ст. 365 КК України - на 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки та з позбавленням спеціального звання майора поліції, ч. 3 ст. 186 КК України - на 5 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання майора поліції, ч. 4

ст. 187 КК України - на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням спеціального звання майора поліції.

5. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі на строк 10 років із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки, з позбавленням спеціального звання майора поліції та з конфіскацією всього належного йому майна. Зараховано в строк відбуття покарання

ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 06 квітня 2017 року до

23 вересня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

6. Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , Головного Управління Національної Поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Постановлено стягнути на його користь з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України 22 610 721,60 грн на відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

7. Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , Головного Управління Національної Поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, задоволено частково.

8. Постановлено стягнути на її користь з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України 19 570 760,70 грн на відшкодування майнової шкоди та 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

9. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на порушення порядку затримання обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 06 квітня 2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України без ухвали слідчого судді.

10. Цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_12 до ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , Головного Управління Національної Поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Постановлено стягнути з

ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_6 та

ОСОБА_12 по 10 000,00 грн з кожного на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. В решті вирок суду залишено без змін.

11. Згідно з вироком ОСОБА_10 і ОСОБА_11 визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

12. 16 квітня 2016 року до чергової частини Дніпровського відділення поліції Дніпровського відділу ГУНП в Дніпропетровський області звернулась свідок ОСОБА_13 із заявою про скоєння за місцем її мешкання по АДРЕСА_5 крадіжки грошових коштів у сумі 1 420 000 доларів США та 156 000 ЄВРО, що є особливо великим розміром, та ювелірних золотих виробів з дорогоцінним камінням на загальну суму не менше 200 000 доларів США, які знаходились у неї на зберіганні та належали її подрузі, потерпілій ОСОБА_12 . Відомості за заявою внесено до ЄРДР за № 0001001 від 17 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

13. Також 16 квітня 2016 року свідок ОСОБА_13 звернулась до поліції із заявою про зникнення 15 квітня 2016 року свого чоловіка, потерпілого ОСОБА_14 , відомості про що внесено до ЄРДР за № 0001002 від 17 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 115 КК України.

14. Після того, як свідок ОСОБА_13 повідомила про зникнення свого чоловіка, потерпілого ОСОБА_14 , разом із грошовими коштами та золотими ювелірними виробами потерпілу ОСОБА_12 , остання зв`язалась з правоохоронцями Дніпропетровської області з питанням щодо сприяння у розшуку ОСОБА_14 , а також грошових коштів та золотих ювелірних виробів.

15. Подальший розшук організував заступник начальника відділу Дніпровського відділу поліції Дніпропетровської області свідок ОСОБА_15 та доручив без належно оформлених до вимог КПК України документів займатися розшуком близьким до себе співробітникам карного розшуку, а саме - начальнику сектору Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якого виділені в окреме провадження, начальнику сектору зазначеного відділу поліції обвинуваченому ОСОБА_10 , старшому оперуповноваженому цього ж відділу поліції обвинуваченому ОСОБА_11 та оперуповноваженому відділу поліції ОСОБА_17 , матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якого виділені в окреме провадження, які у подальшому зустрілися зі свідком ОСОБА_13 з метою з`ясування обставин зникнення її чоловіка та майна.

16. Далі ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та особа, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якої виділені в окреме провадження, явно виходячи за межі наданих владних та службових повноважень працівників поліції, перевищуючи свої владні та службові повноваження, 21 квітня 2016 року в денний час доби, діючи з корисливих мотивів, умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою власного збагачення та пошуку майна потерпілої ОСОБА_12 , без належно оформлених відповідно до вимог КПК України документів прибули з м. Дніпра до місця мешкання свідка ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_6 . Діючи за попередньою змовою групою осіб, вони незаконно проникли до домоволодіння свідка ОСОБА_18 , де почали вимагати у неї видати грошові кошти та золоті вироби, які, на їх думку, могли залишити потерпілі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Обшукавши всі приміщення помешкання, а також прилеглу територію до нього, на підвісній шафі при вході в домоволодіння обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та особа, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якої виділені в окреме провадження, знайшли два мобільні телефони марки «Nokia-220 (Duos)» та «Nokia-107 (Duos)», які були залишені потерпілими ОСОБА_19 та ОСОБА_14 на зберігання. Діючи відкрито, з метою викрадення чужого майна, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та особа, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якої виділені в окреме провадження, у присутності свідка ОСОБА_18 забрали вказані телефони та залишили місце скоєння кримінального правопорушення у невідомому напрямку, чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 та

ОСОБА_14 матеріальну шкоду.

17. Після цього, діючи умисно та протиправно, явно виходячи за межі наданих прав та повноважень працівників поліції, обвинувачені ОСОБА_11 ,

ОСОБА_10 та особи, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності яких виділені в окреме провадження, перевищуючи свої владні та службові повноваження, 06 травня 2016 року отримали інформацію стосовно місця перебування потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_19 . Діючі у групі за попередньою змовою, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та особа, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якої виділені в окреме провадження, приблизно о 15:30 06 травня 2016 року прибули з

м. Дніпра в м. Павлоград Дніпропетровської області, встановили адресу орендованої потерпілим ОСОБА_14 у АДРЕСА_7 , про що повідомили особу, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якої виділені в окреме провадження. Перевищуючи свої владні та службові повноваження, діючи із корисливих мотивів, спрямованих на незаконне збагачення, із застосуванням фізичного насильства, за відсутності ухвали суду про дозвіл на проведення обшуку, обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та особа, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якої виділені в окреме провадження, на першому поверсі зазначеного будинку затримали та здійснили насильницькі дії із застосуванням кайданків до потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_19 , силоміць завели їх у кв. АДРЕСА_8 , до якої у подальшому прибула інша особа, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності якої виділені в окреме провадження, де під час погроз застосування зброї з боку обвинуваченого ОСОБА_10 змусили надати інформацію щодо місця знаходження викрадених грошових коштів та золотих ювелірних виробів. Після чого потерпілий

ОСОБА_20 , реально сприймаючи вказані вище погрози та побоюючись за своє і брата життя, показав крісла, в яких зберігалися дві сумки з грошима та ювелірними виробами. Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та особи, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності яких виділені в окреме провадження, забрали вказані сумки з викраденими потерпілим

ОСОБА_14 грошовими коштами, а саме - 1 370 000 доларів США (що по курсу НБУ 34 418 542,88 грн), 156 000 ЄВРО (що по курсу НБУ 4 483 163,41 грн) та золотими ювелірними виробами з дорогоцінним камінням на суму

3 279 776,00 грн, а також інші предмети. Після чого, видавши потерпілим

ОСОБА_14 та ОСОБА_19 грошові кошти у сумі 50 000 доларів США, наказали їм невідкладно покинути територію Дніпропетровської області, присвоївши собі решту грошових коштів та золоті ювелірні вироби з дорогоцінним камінням, чим спричинили потерпілим ОСОБА_12 і ОСОБА_6 матеріальні збитки в особливо великому розмірі на загальну суму

42 181 482,20 грн, що є тяжкими наслідками.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

18. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить вирок та ухвалу стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 436 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України. Стверджує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні усупереч вимогам ст. 216 КПК України проведено неуповноваженим органом з порушенням територіальної та предметної підслідності, в матеріалах провадження відсутній оригінал постанови про визначення підслідності, а прокурор Генеральної прокуратури ОСОБА_21 усупереч вимогам ч. 5 ст. 36 КПК України не мав повноважень на її винесення, до того ж не було встановлено факту неефективного досудового розслідування як підстави для зміни територіальної підслідності. Також захисник зазначає про відсутність в матеріалах кримінального провадження постанов про призначення груп прокурорів і слідчих, вказує на незаконність затримання ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на підставі ч. 1 ст. 207, ст. 208 КПК України без ухвали слідчого судді, порушення їх права на захист під час оголошення підозри. Крім того, вказує на те, що судами не надано оцінки допустимості як доказу висновку експерта на підтвердження завданої злочинами шкоди, пред`явлення обвинувачених для впізнання по фотокартках здійснено з грубим порушенням вимог КПК України, необґрунтовано надано статус потерпілих у кримінальному провадженні

ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . Даючи власний аналіз доказам у кримінальному провадженні, вважає, що відсутні належні та допустимі докази для доведення винуватості ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм злочинів поза розумним сумнівом.

19. У касаційних скаргах (з доповненням адвоката ОСОБА_7 ) представники потерпілих, посилаючись на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , просять ухвалу апеляційного суду у частині відмови в задоволенні позовних вимог потерпілих щодо відшкодування матеріальної шкоди за рахунок Державного бюджету України та зменшення розміру моральної шкоди і стягнення її з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 змінити, залишити без змін вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільних позовів. Мотивують, зокрема, тим, що саме ОСОБА_10 і ОСОБА_11 шляхом розбійного нападу на ОСОБА_14 та ОСОБА_19 заволоділи майном потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , яке раніше таємно викрав у них ОСОБА_20 . Після зазначеного розбійного нападу майно потерпілих вибуло з володіння ОСОБА_14 , що виключало звернення з цивільним позовом до останнього. Водночас, якби ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не вчинили злочинів, за які їх засуджено, а, будучи оперативними співробітниками правоохоронного органу, наділеними відповідними повноваженнями, вжили передбачених кримінальним процесуальним законом заходів до виявлення і вилучення викраденого майна, воно було б повернуте потерпілим. При цьому цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями органів державної влади, їх посадових та (або) службових осіб, покладається на державу. Також зазначають, що апеляційним судом необґрунтовано занижено розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілих.

Позиції інших учасників судового провадження

20. На касаційну скаргу захисника надійшло заперечення представника потерпілих ОСОБА_8 та на касаційну скаргу представників потерпілих надійшло заперечення ГУ НП в Дніпропетровській області.

21. У засіданні суду касаційної інстанції захисник ОСОБА_5 підтримав свою касаційну скаргу та заперечив проти задоволення касаційних скарг представників потерпілих.

22. Потерпілий ОСОБА_6 , представники потерпілих - адвокати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтримали касаційні скарги останніх та заперечили проти задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

23. Прокурор заперечила проти задоволення касаційних скарг та просила їх відхилити.

Мотиви Суду

24. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу захисника ОСОБА_5 слід відхилити, а скарги представників потерпілих підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

25. За приписами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

26. Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України).

27. Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень попередніх інстанцій з цих підстав.

28. Натомість ці та інші обставини, на які посилається у своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , були предметом ретельної перевірки під час провадження за апеляційними скаргами на вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, докладно мотивувавши своє рішення в ухвалі, зміст якої відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

29. Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, з якими погодився також апеляційний суд, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

30. На обґрунтування цих висновків суди послалися у тому числі на показання потерпілих та численних свідків - очевидців інкримінованих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 подій. Зокрема, потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_19 прямо вказали на ОСОБА_10 і ОСОБА_11 як на осіб, які незаконно затримали їх, провели незаконний обшук у квартирі за місцем їх перебування, де силоміць їх утримували, та, погрожуючи їм застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, заволоділи грошима і коштовностями, належними ОСОБА_12 і ОСОБА_6 , які раніше таємно викрав і утримував ОСОБА_20 . Також на обвинувачених вказала свідок ОСОБА_18 , якій вони погрожували, розпитуючи про місцезнаходження ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , забрали два телефони останнього, які він залишив у її будинку, без відповідного дозволу здійснили обшук її помешкання. Потерпіла ОСОБА_12 і свідок ОСОБА_13 ствердили, що пошуком ОСОБА_14 з викраденими грошима і коштовностями займався ОСОБА_10 , на вимоги останнього ОСОБА_12 передала йому 35 тис. грн.

31. Дослідивши та проаналізувавши показання численних свідків - співробітників Дніпровського місцевого відділу поліції та Дніпровської місцевої прокуратури, вивчивши положення про Дніпровський відділ поліції ГУ НП в Дніпропетровській області, витяги з функціональних обов`язків, послужних списків, інструкції з організації розшуку, суди встановили, що ініціатором пошуку мобільних терміналів потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_22 був саме ОСОБА_10 , хоча ніяких офіційних доручень від уповноважених осіб на проведення слідчих або розшукових дій за фактом зникнення ОСОБА_14 та викрадення грошей і коштовностей потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_6 ні ОСОБА_10 , ні ОСОБА_11 не отримували. Зокрема, за показаннями свідка ОСОБА_15 , який у 2016 році обіймав посаду начальника відділу кримінальної поліції Дніпровського міського відділу поліції, він лише доручив ОСОБА_10 та ОСОБА_16 у межах визначених повноважень встановити місце знаходження потерпілого ОСОБА_14 законними методами, ніяких обшуків, затримань чи вилучення речей не погоджував.

32. За даними отриманої інформації від мобільних операторів з прив`язкою до базових станцій неподалік вчинення інкримінованих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 злочинів на час проведення незаконного обшуку у свідка ОСОБА_18 та незаконного обшуку і розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_19 мобільні телефони обвинувачених працювали за однаковими адресами розташування базових станцій і мали телефонні з`єднання між собою в цей день. Також зафіксовано з`єднання їх телефонів із телефонами двох осіб, матеріали про притягнення до кримінальної відповідальності яких виділено в окреме провадження. У ході обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_10 був знайдений робочий записник із записами про проведення певних розшукових заходів за фактом зникнення потерпілого ОСОБА_14 , а під час затримання ОСОБА_11 у нього був вилучений флеш-носій, з якого була зроблена роздруківка файлу з особистими даними ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , інформація про притягнення останніх до кримінальної, адміністративної відповідальності, що свідчить про причетність обвинувачених до інкримінованих їм подій.

33. Сукупністю цих та інших доказів у справі, даних протоколів обшуків, слідчих експериментів за участю потерпілих та свідків, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, ретельно досліджених та оцінених у ході судового розгляду з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, підтверджується винуватістьОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, їх дії правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, а у вироку та ухвалі наведено докладний аналіз доказів та вичерпні мотиви прийнятих судами рішень.

34. На спростування аргументів сторони захисту щодо недопустимості протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_19 суди обґрунтовано послалися на показання понятих ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які були присутні під час проведення цієї слідчої дії та підтвердили законність її проведення і відсутність у них будь-яких зауважень. Зазначили, що на момент проведення впізнання вони не були обізнані з учасниками кримінального провадження, у тому числі з наявністю в цьому провадженні потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , обвинуваченого бачили вперше, жодної зацікавленості в результатах кримінального провадження не мали. До того ж з огляду на визначений ст. 223 КПК України перелік осіб, які не можуть бути понятими, сам собою факт знайомства особи з потерпілим у справі не перешкоджає її участі у проведенні пред`явлення для впізнання в якості понятого.

35. Відхиляючи доводи сторони захисту з приводу порушення правил територіальної та предметної підслідності, аналогічні викладеним у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 , судами попередніх інстанцій було зазначено, що оскільки згідно з вимогами ч. 4 ст. 216 КПК України в редакції, чинній на момент інкримінованих подій, слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених зокрема працівником правоохоронного органу, а відповідно до п. 1 Перехідних положень КПК України до дня введення в дію положень ч. 4 ст. 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених ч. 4 ст. 216 цього Кодексу, в заяві про злочин йшлося про ймовірну причетність до цього працівників правоохоронних органів Дніпропетровської області, відсутність на час подій державного бюро розслідувань, наявність повноважень здійснювати досудове розслідування у слідчих органів прокуратури, постановою заступника начальника наглядового відділу управління наглядової діяльності у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_21 від 20.10.2016 здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні обґрунтовано було доручено слідчому управлінню прокуратури Харківської області. В матеріалах кримінального провадження наявна фотокопія постанови прокурора ОСОБА_21 , у подальшому в ході проведення судового слідства прокурором був наданий другий примірник вказаної постанови, а також в результаті виконання ухвали суду про тимчасовий доступ та отримання з Офісу Генерального прокурора України повного витягу з ЄРДР був встановлений факт внесення даних до реєстру про визначення підслідності саме прокурором ОСОБА_21 . Надалі 31.10.2016 постановою заступника прокурора Харківської області була призначена група прокурорів, які під час проведення досудового розслідування здійснювали процесуальне керівництво в даному кримінальному провадженні, а постановою начальника першого слідчого відділу прокуратури Харківської області від 29.11.2016 призначено слідчу групу.Як було з`ясовано судом першої інстанції, зазначення в останній іншого номера кримінального провадження є наслідком технічної помилки, оскільки всі інші дані у ній стосуються саме цього кримінального провадження. Доводи сторони захисту про порушення вимог ч. 5 ст. 36 КПК України при визначенні територіальної підслідності прокурором ОСОБА_21 також визнані судами безпідставними, оскільки за заявою потерпілого ОСОБА_14 про злочин в Генеральній прокуратурі України, куди надійшло це повідомлення, досудове розслідування не здійснювалось, як і не здійснювалось в іншому органі досудового розслідування до цього, тому ефективність проведення досудового розслідування не оцінювалась і це не було обставиною, що впливала на визначення підслідності. З такими аргументами судів попередніх інстанцій цілком погоджується також колегія суддів касаційного суду.

36. Оцінюючи законність затримання ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у порядку ст. 208 КПК України без ухвали слідчого судді після спливу значного проміжку часу після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 207 та п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України законним вважається затримання особи, яка затримана безпосередньо після вчинення злочину та під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні. Тобто вказана норма не регламентує час затримання. А оскільки на той час були об`єктивні дані вважати, що обвинуваченні ОСОБА_10 і ОСОБА_11 будуть переховуватися від органу досудового розслідування, було констатовано, що орган досудового розслідування (слідчий) діяв відповідно до КПК України, а затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 здійснено на законних підставах. Обставини затримання ОСОБА_10 і ОСОБА_11 були предметом перевірки прокуратурою Харківської області та предметом судового контролю, у тому числі під час розгляду клопотання про обрання їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доводи обвинувачених про їх незаконне затримання підтвердження не знайшли, а запобіжний захід у виді тримання під вартою їм було обрано саме з часу затримання, тобто з 06.04.2017.

37. Відтак колегія суддів касаційного суду не вбачає таких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

38. При цьому колегія суддів зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine) від 09 грудня 1994 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року).

39. Водночас доводи в касаційних скаргах представників потерпілих у частині незгоди з рішенням щодо заявлених потерпілими цивільних позовів заслуговують на увагу. З урахуванням встановлених у цьому кримінальному провадженні обставин питання про належного відповідача за шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_10 і ОСОБА_11 як працівниками правоохоронного органу, доведеність підстав позовів потерпілих, розмір майнової і моральної шкоди, яка підлягає стягненню на їх користь, потребує додаткового вивчення у рамках судового розгляду в порядку цивільного судочинства.

40. На підставі вищенаведеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а касаційні скарги представників потерпілих слід задовольнити частково, вирок та ухвалу стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в частині вирішення цивільних позовів потерпілих скасувати та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засуджених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залишити без задоволення, а касаційні скарги представника потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_6 скасувати і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3