Справа № 314/2038/23
Провадження № 1-кп/336/837/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2023 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0000492 від 01.04.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що в провадженні СВ ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000492 від 01.04.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 22:00 30.01.2013 року по 06:30 31:01 2013 року невідома особа скоїла крадіжку насоса поливного «Водограй Харків» з господарського приміщенні будинку АДРЕСА_1 , яке належить потерпілій ОСОБА_4 . З моменту вчинення злочину пройшло 10 років, винна особа не встановлена і тому прокурор просить закрити провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, закінченням строків давності і притягнення до кримінальної відповідальності.

В судове засідання прокурор не з`явився, просив розглядати клопотання на його відсутність, просив суд клопотання задовольнити.

Надавши оцінку доводам клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені і в частині четвертій ст. 38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Згідно із ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається у разі, якщо:

встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;

не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. (Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав);

не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі;

набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою;

помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;

існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

потерпілий, а у випадках, передбачених КПК, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством;

стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу;

стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України;

існує нескасована постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 ч.1 ст. 284 КПК, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося із дотриманням вимог щодо підслідності.(Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав);

після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Слідчий, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.

Також провадження закривається судом з підстав передбачених ч. 2 ст. 284 КПК: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності; з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої статті 284; якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених КПК; досягнуто податковий компроміс у справах про кримінальні правопорушення, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Порядок закриття кримінального провадження є таким:

закриття кримінального провадження слідчим або прокурором здійснюється шляхом прийняття постанови про закриття кримінальної справи (ч. 4 ст. 284 КПК).

Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 9, 9-1 ч.1 ст. 284 КПК, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови (ч. 6 ст. 284 КПК).

У разі закінчення досудового розслідування, ці відомості вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 3 ст. 283 КПК).

Закриття кримінального провадження прокурором: прокурор може прийняти постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з усіх підстав, передбачених ч. 1 ст. 284 КПК.

Слід зауважити, що рішення прокурора про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного не є перешкодою для продовження досудового розслідування щодо відповідного кримінального правопорушення (ч. 5 ст. 284 КПК).

Копія постанови прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи надсилається заявнику, потерпілому, його представнику, підозрюваному, захиснику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 284 КПК).

Закриття кримінального провадження судом є такими: якщо суд виявить обставини передбачені п. 1 і 2 ч. 1 ст. 284 КПК під час судового розгляду, то зобов`язаний буде ухвалити виправдувальний вирок (ч. 7 ст. 284 КПК).

Якщо обставини, передбачені п. 5, 6, 7, 8, 9, 9-1 ч.1 ст.284 КПК, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 ч. 2 ст. 284 КПК, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження (ч. 7 ст. 284 КПК).

Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку (ч. 8 ст. 284 КПК).

Якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття кримінального провадження або ухвалення вироку на підставі його звільнення від кримінальної відповідальності, то в цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому КПК.

Про закриття кримінального провадження ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить про те, що слідчий, прокурор мають самостійні достатні процесуальні повноваження закрити кримінальне провадження у разі встановлення підстав для цього, закон не відносить закриття кримінального провадження у разі невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення протягом відповідного строку виключно до повноважень суду.

Порядок розгляду клопотання Кримінальним процесуальним законом не визначено, а відтак клопотання розглядається за загальними правилами, визначеними главою 28 КПК України. Тобто з урахуванням обсягу прав та обов`язків усіх сторін кримінального провадження (параграф 4 глави 3 КПК України).

Водночас слід зауважити, перешкодою для закриття провадження є те, що у цьому кримінальному провадженню не допитані потерпілі, не з`ясована їх думка про можливість закриття кримінального провадження, яка є обов`язковою у цьому випадку.

Між тим, відповідно до ст.ст. 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.

Внесення змін до Кримінального процесуального Кодексу, зокрема шляхом доповнення частини першої ст. 284 цього Кодексу пунктом 3-1, щодо права суду закрити кримінальне провадження, не звільняють слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом, зокрема і щодо вирішення питання закінчення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», що набрав чинності 17.10.2019 року, яким частину першу ст.284 КПК України доповнено пунктом 3-1 щодо можливості закриття кримінального провадження в разі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, будь яких змін щодо форми закінчення кримінального провадження не вносилося.

Форма закінчення досудового розслідування залежить від виду процесуальних рішень, з прийняттям яких може бути остаточно реалізовано функцію кримінального переслідування при провадженні розслідування.

Так, згідно з пунктом 2 статті 283 КПК України «Загальні положення закінчення досудового розслідування» розслідування може бути закінчено у формі:

закриття кримінального провадження;

звернення до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності;

звернення до суду з обвинувальним актом;

звернення до суду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру;

звернення до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру.

Вказані форми закінчення досудового розслідування носять універсальний характер. Вони застосовуються при закінченні досудового розслідування злочинів (досудового слідства) і кримінальних проступків (дізнання) згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України. Разом с тим, закінчення дізнання здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених частиною 2 статті 301 КПК України.

Таким чином, закінчення досудового розслідування заключний етап розслідування, у ході якого прокурор та слідчий на підставі зібраних доказів приймають процесуальні рішення, пов`язані з підбиттям підсумків, а також із подальшим рухом кримінального провадження, спрямованим на остаточну реалізацію функції кримінального переслідування.

Оскільки судом встановлено, що порушене прокурором питання закриття кримінального провадження хоча формально і підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», що набрав чинності 17.10.2019 року, яким частину першу ст. 284 КПК України доповнено пунктом 3-1 щодо можливості закриття кримінального провадження в разі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, але суперечить завданням та загальним засадам кримінального провадження, та є необґрунтованим, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1