Справа № 937/6114/21
Пр. № 1-і/333/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя:
у складі: за участю:судді секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника обвинуваченого адвокатаОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заявлене у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачних ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України. Наразі дане кримінальне провадження не розглянуто з об`єктивних причин, а саме, у звязку з тимчасовою окупацією м. Мелітополя та здійсненням стороною обвинувачення дій з відновлення матеріалів цього кримінального провадження, які залишилися на тимчасово окупованій території.

Згідно з Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 14 липня 2022 року», затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 19 липня 2022 року № 159, територія Мелітопольського району Запорізької області входить до вказаного Переліку.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану судів Запорізької області», визначено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за Комунарським районним судом м. Запоріжжя.

В межах своєї компетенції Комунарський районний суд м. Запоріжжя має повноваження на прийняття та розгляд судових справ за територіальною підсудністю Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, а у справах, по яких Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили вирішувати питання стосовно видачі копії судового рішення; видачі виконавчого документа; а також питання пов`язані із виконанням судового рішення, та інші питання, згідно з процесуальними нормами.

В межах вищевказаного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зі строком дії до 25.02.2024 р.

Обвинувачений ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більщ м`який.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив змінити діючий запобіжний захід відносно нього на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якої укладено договір найму.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченого та просив його задовольнити, вважає, що домашній арешт зможе запобігти існуючим ризикам.

Процесуальний прокурор в судовому засіданні заперечував відносно задоволення даного клопотання, вважає, що заявлений обвинуваченим запобіжний захід не зможе запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КК України, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити новий злочин.

Допитана, за клопотанням обвинуваченого, в якості свідка ОСОБА_6 зазначила, що вона є власницею вищевказаної кімнати в гуртожитку, та вона згодна здавати її в оренду ОСОБА_4 для його мешкання та перебування під домашнім арештом за цією адресою. Про суть обвинувачення обізнана.

Суд, вислухав пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника, думку процесуального прокурора, дійшов висновку, що клопотання обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Судом встановлено, що в межах вищевказаного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, вчинених з корисливих мотивів, пов`язаних із застосуванням насилля, наслідком якого стала смерть людини, за які законодавством передбачене лише у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року (п. 36) ЄСПЛ вказав, «…Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року)…».

Відповідно до пункту 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, «…Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлено із самого початку. Однак, Суд неодноразово наголошував, що тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення..».

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2023 р. строк тримання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжений до 25.02.2024 р. Під час ухвалення вищевказаної ухвали судом встановлено, що наразі продовжують існувати ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити новий злочин.

Стороною захисту не наведені обставини, які б свідчили, що на теперішній час зазначені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, перестали існувати чи знизилися.

З наданих стороною захисту документів вбачається, що ОСОБА_6 є власником кімнати АДРЕСА_2 . Відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 06.01.2024 р., він укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відносно оренди вищевказаної кімнати. В судовому засіданні власницею житла зазначено, що ОСОБА_7 є працівником рієлторської фірми, яка надає їй послуги відносно її нерухомого майна, при цьому документів на підтвердження обставини, що особа ОСОБА_7 була уповноважена діяти від імені власника зазначеного житлового приміщення при укладанні зазначеного вище договору оренди, суду не надано. В зв`язку з чим, суд критично відноситься до наданого суду договору оренди житлового приміщення.

Обвинувачений ОСОБА_8 не працевлаштований, в межах цього кримінального провадження обвинувачується у вчиненні злочину, направленого на заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, раніше вже притягувався за вчинення корисливого злочину. Стійкі соціальні зв`язки у обвинуваченого відсутні. Відомостей, які б свідчили, що обвинувачений зможе самостійно себе утримувати чи буде перебувати на утриманні іншої особи, під час цілодобового домашнього арешту, що знизить ризик можливого вчинення ним нового корисливого злочину, суду не наведено.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Характер та суть пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, вказують на високу суспільну небезпечність інкримінованих йому злочинів та наявність високого ступеню суспільного інтересу в справедливому розгляді даного кримінального провадження.

Стороною захисту не заявлено обґрунтованих гарантій, які б забезпечили належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігли б встановленим судом ризикам.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлений обвинуваченим запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з урахуванням особи обвинуваченого, не зможе запобігти існуючим вагомим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому в задоволення клопотання обвинуваченого слід відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст. 201, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заявленого у цьому кримінальному провадженні відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1