ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/771/20

Номер рядка у звіті 37

28 грудня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001094 від 20.09.2016 стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2014 та 2019 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інвалідом будь-якої групи, ліквідатором та постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС, депутатом будь-якої групи, учасником АТО не є, раніше не судимого;

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 відповідно до наказу головного лікаря Золотоніської центральної районної лікарні № 82/о від 18.07.2013 призначений на посаду лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації Золотоніської центральної районної лікарні, згідно наказу головного лікаря Золотоніської центральної районної лікарні № 107/о від 03.11.2014 переведений на 0,5 ставки на посаду лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації Золотоніської центральної районної лікарні та 0,5 ставки на посаду лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Золотоніської центральної районної лікарні, перебуваючи відповідно до наказу головного лікаря Золотоніської центральної районної лікарні № 49/о від 29.04.2015, на посаді лікаря акушер-гінеколога полового відділення Золотоніської центральної районної лікарні, маючи відповідно до диплома вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» серії №38808138 від 30.06.2010 освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та кваліфікацію спеціаліста «лікар», відповідно до наказу Черкаського обласного управління охорони здоров`я від 13.10.2016 № 107 маючи другу кваліфікаційну категорію зі спеціальності «акушера-гінеколога», відповідно до ст. 74 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року є медичним працівником за спеціальною освітою, а також відповідно до 2-го розділу посадової інструкції «лікаря-акушер-гінеколога полового відділення Золотоніської ЦРЛ» затвердженої головним лікарем Золотоніської центральної районної лікарні 04.01.2012, з якою ознайомлений 03.11.2014, будучи зобов`язаним здійснювати діагностику вагітності, спостереження за вагітними, сприяння ранньому виявленню ускладнень вагітності та пологів, надання кваліфікованої медичної допомогу під час пологів, здійснення лікування та нагляд за породіллям, організовувати та проводити диспансеризацію гінекологічних хворих, застосовувати сучасні методи профілактики, лікування та реабілітації в межах своєї спеціальності, володіти всіма методами амбулаторного та стаціонарного лікування, володіти повним обсягом хірургічних втручань, включаючи екстирпацію матки, перев`язку підчеревних артерій, мікрохірургічні та пластичні операції, надавати швидку і невідкладну медичну допомогу хворим акушерсько-гінекологічного профілю, здійснювати нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів, проводити консультації за направленнями лікарів інших спеціальностей, у тому числі вдома, планувати роботу та проводити аналіз її результатів, дотримуватись принципів медичної деонтології, працювати у тісному контакті з лікарями інших спеціальностей, вести лікарську документацію, дотримуватись правил користування апаратурою та обладнанням, керувати роботою підпорядкованого середнього медичного персоналу та інше, згідно з п. «а» ч. 1 ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 будучи зобов`язаним надавати своєчасну та кваліфіковану медичну та лікарську допомогу, неналежно виконав свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для неповнолітнього за наступних обставин.

01.09.2015 о 16:00 годині ОСОБА_7 заступив на нічне чергування в стаціонарне пологове відділення Золотоніської центральної районної лікарні, мав достатній досвід та кваліфікацію, всі необхідні умови та засоби для проведення лікування та лабораторних досліджень, був відповідальний за надання медичної допомоги потерпілій ОСОБА_4 з моменту її сумісного огляду 01.09.2015 о 16 годині з лікарем акушером-гінеколоном пологового відділення Золотоніської центральної районної лікарні ОСОБА_8 , стан жінки та плода відмічено як задовільний. О 17 год. 30 хв. зафіксовано відходження прозорих навколоплідних вод, а о 22 год. 10 хв. черговим лікарем ОСОБА_7 діагностовано ускладнення в пологах - дистрес плоду, передчасне відшарування нормально розташованої плаценти. Пологи були закінчені оперативним шляхом - кесарів розтин по 1-й категорії ургентності, як і передбачено клінічним протоколом з акушерської допомоги «Кесарів розтин» затвердженим Наказом МОЗ України від 27.12.2011 р. № 977.

Однак, зважаючи на стан дитини при народженні (на 1-й хвилині 2б за шкалою Апгар, а на 5-й - 3б), наявність ознак асфіксії тяжкого ступеня та клінічних проявів гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС, згідно висновку експерта ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» № 361, 561-А/18 на даному етапі ОСОБА_7 допущено недооцінку стану плода та несвоєчасну діагностику ускладнень з його боку (дистрес плода в пологах), яка потребувала негайного перегляду акушерської тактики. Також, останнім не здійснено кардіотокографічного дослідження плода, яке б об`єктивізувало стан плоду, надало б можливість встановити коли саме виникли ускладнення. ОСОБА_7 не забезпечено ретельного спостереження за станом плода в період часу з 16 год. до 22 год. 10 хв. із застосуванням фетального моніторингу (проведення КТГ), що є недоліком. Окрім того, в зазначений період останнім не проведено внутрішнє акушерське дослідження (для визначення ефективності пологової діяльності), яке відповідно до вимог клінічного протоколу з акушерської допомоги «Нормальні пологи», затвердженого Наказом МОЗ України № 624 від 03.11.2008 р., повинно виконуватися кожні 4 голини, що також є недоліком. Згідно висновку експерта № 361, 361-А/18 від 28.02.2019 в даному випадку мало місце недооцінка стану плода, несвоєчасна діагностика його дистресу, що призвело до тяжких наслідків у новонародженої дитини. Таким чином, між недоліками, які були припущені під час пологів, розвитком ускладнень з боку плода та в подальшому захворювань у дитини вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Внаслідок зазначених діянь ОСОБА_7 , спричинено тяжкі наслідки для новонародженого потерпілого ОСОБА_9 , а саме гіпоксично-ішемічного ураження центральної нервової системи у вигляді синдрому рухових порушень, спастичного тетрапапезу, затримки розвитку, збіжної паретичної косоокості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 140 КК України.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України суди мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягається до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підстав п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти закриття кримінального провадження з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та наполягав на продовженні розгляду справи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) не визнав у повному обсязі та вказав суду, що все було зроблено ним згідно діючих протоколів, наказів. Так, він 01.09.2015р. о 16:00 год. приступив до виконання своїх професійних обов`язків. Під час прийому зміни йому було повідомлено про перебування роділлі ОСОБА_4 , якій він, в присутності акушерки ОСОБА_10 , що чергувала сумісно з ОСОБА_8 провів внутрішнє та зовнішнє акушерське обстеження, здійснив оцінку соматичного статусу роділлі, провів заміри серцебиття плоду, здійснив інші заміри регламентовані наказом МОЗ України №624. Після огляду та оцінки акушерської ситуації він погодився з обраною лікуючим лікарем ОСОБА_8 тактикою ведення пологів, як фізіологічні. Які саме маніпуляції, аналізи і процедури проводили при поступленні у відділення ОСОБА_4 , і як саме черговий лікар ОСОБА_8 керував цим процесом без записів в медичній документації йому невідомо. В подальшому вислуховував серцебиття плоду кожні 10-15 хвилин. Крім того чергова акушерка паралельно вислуховувала серцебиття та регулярно повідомляла йому. В 21:50 на фоні нормального перебігу пологів та задовільному стані плоду чергова акушерка ОСОБА_10 доповіла про появу та прогресуюче посилення кров`яних виділень з пологових шляхів ОСОБА_4 . Він мав чіткі інструкції від завідуючого відділенням, що оперативні втручання не проводити самостійно, адже техніка вилучення плода потребує чотири руки в рані та має бути швидкою для запобігання отруєння дитини наркозними засобами та вимагає участі двох навчених акушерів. Таким чином, при виявленні кровотечі у ОСОБА_4 ним було негайно поставлено до відома та викликано чергового анестезіолога ОСОБА_11 та завідуючого відділення ОСОБА_12 . Він відразу почав отримувати згоду ОСОБА_4 на проведення операції, яка тривалий час не погоджувалася та відмовлялася ставити підпис під письмовою згодою. Разом із ОСОБА_4 весь час була ОСОБА_13 , яку він попросив отримувати письмову згоду для оперативного втручання, а сам продовжував займатися організацією кесарського розтину. Через деякий час йому віддали лист згоди з підписом та лише на суді він дізнався, що за неї розписалась ОСОБА_13 . На вимогу завідуючого збирав бригаду, а саме анестезіолога та асистента хірурга для безпечного вилучення плоду. Наполягає, що у лікарні відсутній локальний протокол дій при акушерських кровотечах, що суперечить вимогам наказу МОЗ №205, а тому виклик лікарів та акушерів здійснювався по телефону. Хоча час збору бригади не повинен перевищувати 15 хв. по наказу МОЗ №205, однак завідуючий відділення з`явився о 22 год. 20 хв., ОСОБА_4 в наркоз введена о 22 год. 25 хв., тобто від кровотечі та виклику анестезіолога до введення в наркоз пройшло 35 хв., а до вилучення дитини 45 хв. Оскільки серцебиття змінилось від свого попереднього значення та почало страждати пізніше за початок кровотечі, а саме з 22 год. 00 хв. то від розвитку дистресу плода на фоні відшарування плаценти в 21 год. 50 хв. до вилучення дитини пройшло 35 хв. Після прибуття завідуючого відділенням він повідомив, що оперувати буде сам він. Пояснення про необхідність кесарського розтину після нього доводив завідуючий відділенням ОСОБА_12 , який оперував, писав протокол операції, описував плаценту і проводив призначення в післяопераційному періоді. Саму операцію вже не пам`ятає, оскільки їх у нього було багато і пройшов значний проміжок часу. При передачі плоду лікар, що прийняв дитину має завжди і без виключень передавати її так щоб голівка плоду попала в руки дитячому лікарю при цьому не розстерилізувавши стерильний одяг і перчатки. Оскільки він асистував при проведенні операції, то не стежив як передавали дитину. Допомога новонародженому надавалась педіатром, що не має кваліфікації неонатолога або неонатолога-реанімолога, тому катетер для ведення ліків встановлювався та кисень через апарат ШВЛ проводились після приїзду неонатолога ОСОБА_14 . Попри пряме розпорядження наказу №205 від моменту народження плоду о 22:35 до прибуття неонатолога о 23:10 пройшло 35 хвилин. Крім того вказував, що неонатолог ОСОБА_14 в ході судового засідання підтвердила відсутність обладнання для лікувальної гіпотермії та неонатальних датчиків для пульсокксиметру і те, що ні лікувальна гіпотермія, ні визначення кисню крові при проведенні ШВЛ не проводились, що відображено в медичній документації. Стверджував, що причиною тяжкого стану дитини є значна запізнілість кесаревого розтину, що пов`язано з уговорами потерпілої надати свою письмову згоду на огляд анестезіолога, знеболення та кесарів розтин, а також відсутність локального протоколу дій чергового персоналу при акушерських кровотечах. Анестезіолог тривалий час витратив на підготовку та проведення анестезії, а при проведенні операції була відсутня неонатолог, як наслідок не повний та несвоєчасний об`єм проведеної допомоги новонародженому після пологів, крім того, лікар ОСОБА_12 дитину сильно поклав на перенатальний стіл, а тому такі наслідки могли наступити від удару головою новонародженого. Крім того, у лікарні відсутнє необхідне обладнання, а наявне несправне. Жаліє з приводу тяжкого стану новонародженого та щиро співчуває його рідним, однак свою вину не визнає та стверджує, що діяв у відповідності вимогам наказів МОЗ України. Проти задоволення цивільного позову заперечував у повному обсязі.

У судових дебатах та в останньому слові обвинувачений наголошував на тому, що не вважає себе винуватим і просить його виправдати.

Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просив ухвалити виправдувальний вирок, оскільки в матеріалах справи, а також у висновках проведених експертиз немає даних, що надання потерпілій медичної допомоги некваліфіковано стало причиною тяжких наслідків для плоду. Крім того згідно висновків експертиз, після виявлення ускладнень тактика лікаря була обґрунтованою, а в запізненні проведення кесаревого розтину винна сама потерпіла на умовляння якої був витрачений значний час. ОСОБА_7 дотримані усі інструкції МОЗ, а значний вплив на наслідки для новонародженого стало також тривалий збір лікарів для проведення операції, а також те, що лікар ОСОБА_12 сильно опустив дитину на стіл від чого та вдарилася головою на що вказувала свідок ОСОБА_13 . Заперечував проти задоволення цивільного позову вказуючи, що ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах із закладом охорони здоров`я, а тому шкоду має відшкодовувати юридична особа, що відповідає положенням ст. 1172 ЦК України.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні вказала, що вона перебувала на 37 тижні вагітності та 01.09.2019р. у неї почав боліти живіт, а тому вона звернулася до лікаря, яка оглянувши її повідомила, що народжувати ще зарано, однак направила в пологовий будинок, де її оглянули лікарі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 та направили до палати відпочивати. Весь час відчувала біль внизу живота. Пізніше ОСОБА_8 передав її ОСОБА_7 , який сказав лежати та рахувати інтервал переймів. До себе в палату вона запросила свою подругу ОСОБА_13 , яка вже народжувала та могла їй надати якусь допомогу. Через деякий час їй поставили крапельницю, однак стало ще гірше, наказали ходити, а потім сказали сидіти на спеціальному м`ячі. Весь цей час серцебиття у неї та дитини ніхто не слухав. Близько 22:00 год. у неї почалася кровотеча після чого медсестри та ОСОБА_7 повідомили, що потрібно робити кесарів розтин, проти проведення якого вона не заперечувала, але і згоду не підписувала через хвилювання. Чекали поки чоловік привезе спеціальний пакет для кесаревого розтину і тільки після цього повезли в операційну. Після народження дитина два місці перебувала в реанімації, у рік дитині оформили інвалідність першої групи. На лікування дитини доводиться витрачати значні кошти, постійні реабілітації та програми по догляду. Не дивлячись на те, що дитині шість років дитина самостійно не їсть, не ходить не говорить, а вони із сім`єю вимушені постійно витрачати кошти на лікування та догляд за дитиною, яка перебуває в тяжкому стані. Цивільні позова підтримує та просить їх задовольнити.

Представник потерпілої ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 вказував, що вина ОСОБА_7 повністю доведена матеріалами справи, на задоволенні цивільного позову наполягав та просив стягнути кошти на відшкодування понесених витрат, реабілітацію та моральну шкоду як із лікарні так і з ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він є лікарем пологового будинку, перебував на чергуванні коли поступила роділля ОСОБА_4 , яку він оглянув на гінекологічному кріслі у порядку, згідно протоколу та призначив відповідні аналізи. ОСОБА_4 перебувала у нього під наглядом з 09:00 до 16:00 год., вона повідомляла, що в неї були болі в поясниці та в животі, це свідчило про перший період пологів. Вже не пам`ятає чи бачив результати призначених аналізів, однак в період з 09:00 до 16:00 год. показання у ОСОБА_4 до кесаревого розтину не було. Жодних паталогій ним не виявлено. Згідно протоколу подальший нагляд за роділлею здійснює акушерка, а лікар навідується в залежності від стану останньої. Серцебиття плоду замірювали спеціальним апаратом, однак останній працював некоректно, а тому перевіривши показники за допомогою стетоскопу він здійснював записи в історії пологів від руки. При передачі роділлі ОСОБА_7 жодних зауважень не вказував. Подальші події йому невідомі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона є лікарем педіатром та була запрошена черговим лікарем на операцію з кесаревого розтину. На роділлю вона уваги не звертала, оскільки це не входить до її повноважень. Це була звичайна операція, все відбувалося як зазвичай. Вона очікувала біля пеленального столика на дитину, не бачила навіть бригаду лікарів. Відразу, коли вийняли дитину, відрізали пуповину та акушерка віддала їй дитину в спеціальній пелюшці. У дитини спостерігалась асфіксія, дитина народилась без дихання, були мінімальні ознаки життя, а тому вона відразу почала діяти по спеціально встановленому протоколу надання першої медичної допомоги поки дитина не почала плакати. Після цього дитину перенесли в палату інтенсивної терапії і викликали неонатолога, яка в подальшому надавала допомогу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона працює акушеркою в лікарні в пологовому відділені. 01.09.2015р. до них поступила ОСОБА_4 , яку оглянув лікар ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_4 поступила та в подальшому при чергуванні ОСОБА_8 у неї не скарг не було. В подальшому на чергування заступив ОСОБА_7 . Якщо роділля перебуває в передродовому стані то серцебиття плоду вимірюється кожні 30 хв. Ближче до ночі ОСОБА_4 повідомила її про наявність у неї крововиділень, а тому вона покликала лікаря ОСОБА_7 , який оглянувши ОСОБА_4 повідомив про необхідність проведення кесаревого розтину. Бригаду лікарів збирав ОСОБА_7 , вона готувала жінку до операції. Ургентний пакет був в наявності. Бригада лікарів зібралася за 15-20 хв., сама операція тривала близько 40 хв. Вона перебувала в операційній, коли дитину вийняли, то із останньою проводилися реанімаційні заходи. Дані про серцебиття хід та результати проведеної операції записуються в історії хвороби самим лікарем, вона не записує показники серцебиття, які фіксує в роділлі чи плоду. На її думку ОСОБА_7 дів вірно, своєчасно, відповідно до затверджених інструкцій.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він був завідувачем полового будинку з лютого 2012р. ОСОБА_4 поступила в пологове відділення Золотоніської ЦРЛ. Черговим лікарем в цей час був ОСОБА_8 , який відповідно її оглянув, та коли б при огляді виявив відхилення, то повідомив би його. Коли він був у відділенні, то стан роділлі та плоду був задовільний. Після того, як закінчилася зміна ОСОБА_8 на зміну заступив ОСОБА_7 . Пацієнти, що знаходяться у відділені передаються письмово. Він перебував у відділені до 18:00 год. та ніхто не повідомляв його про наявність ускладнень у ОСОБА_4 . Пізно ввечері йому зателефонував ОСОБА_7 та повідомив про необхідність термінового кесаревого розтину. Часу коли він подзвонив та коли прийшов на роботу вже не пам`ятає, однак прибув у відділення на власному транспорті не пізніше 10 хв. після дзвінка. Коли прибув на місце, то йому повідомили, що у ОСОБА_4 відбулось відшарування плаценти, рясне виділення крові, відбувається кисневе голодання плоду. Операційна була повністю укомплектована та підготовлена. Операція проводилась у звичному режим, коли дістали дитину він її не оцінював та відразу передав педіатру. Вказував, що апарат КТТ працював неналежно, не писав дату та час, давав неправильні показники, а тому потрібно користуватись стетоскопом. В історії хвороби спосіб прослуховування серцебиття не зазначається, однак таке прослуховування завжди робиться вчасно із відповідними записами. Вважає, що коротка пуповина могла спровокувати відшарування плаценти, яка в свою чергу спровокувала кровотечу. Такі обставини могли спричини тяжкі наслідки у дитини. Чому подальші експертизи не побачили відшарування плаценти йому невідомо, чи була у ОСОБА_4 коротка пуповина вже не пам`ятає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона працювала лікарем-неонатологом та її викликали вночі лише до тяжких новонароджених. 01.09.2015р., близько 22 год. 45 хв. їй зателефонувала лікар ОСОБА_15 та повідомила про тяжкий стан новонародженого. Коли приїхала в лікарню, то оглянула дитину встановила, що стан її був тяжкий, але стабільний. Час огляду та його результати вказані в історії розвитку дитини. В той день була з новонародженою дитиною близько двох годин, в подальшому догляд за дитиною здійснювався акушеркою. Зранку по сан-авіації була викликана бригада неонатологів. ОСОБА_7 був активний та весь час піднімав питання належного забезпечення новими апаратами для кардіомоніторингу, однак на той момент належного апарату лікарня не мала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона медична сестра та займається підготовкою операційної до операції, готує інструменти веде записи в протоколі операції. Оскільки подія відбулась п`ято років тому, то самої операції не пам`ятає, жодних пояснень надати не може.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона медична сестра та займається підготовкою реанімаційної зали. 01.09.2015р. була в операційній, пам`ятає як у ОСОБА_4 вийняли дитину при проведенні кесаревого розтину та поклали на спеціально встановлений стіл. Хто саме проводив операцію, чи була затримка когось із лікарів на операцію вже не пам`ятає, оскільки минуло великий проміжок часу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що на той час він був директором лікарні, а ОСОБА_7 лікарем-гінекологом. ОСОБА_7 має високий ступінь кваліфікації. Йому доповідали кожного дня про народження дітей та важкі роди, тож йому відомо про події 01.09.2015р. Йому повідомляли, що у ОСОБА_4 відбулося відшарування плаценти, що є важким ускладненням пологів. Також до нього зверталися родичі ОСОБА_4 , які скаржилися, що ОСОБА_12 вдарив новонародженого головою об стіл, однак такі повідомлення не підтвердилися. Для вимірювання серцебиття плоду у лікарні наявний кардіомонітор, який є портативний та є справним, жодних претензій до його роботи ніхто не пред`являв. Крім того серцебиття плоду можна легко прослухати стетоскопом. Згідно протоколу лікуючий лікар дає заявку на операційну бригаду, яка проводить операцію, та є відповідальним за збір такої бригади.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона є лікарем анестезіологом, однак обставин операції 01.09.2015р. вже не пам`ятає, ніяких пояснень щодо ходу її проведення надати не може.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона є лікарем та потерпіла ОСОБА_4 їй добре відома, під час вагітності скарг не мала, усі рекомендації виконувала. Про пологи знає зі слів родичів, які казали, що сталася трагедія, внаслідок якої дитини перебуває в тяжкому стані.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що ОСОБА_4 є його невісткою, та вечором, близько 22 год. 00 хв. вона зателефонувала та повідомила, що потрібен кесарів пакет, вони його придбали та привезли їй. Після операції у ОСОБА_4 були проблеми з ногою, а у дитини ДЦП, про що йому повідомили тільки через тиждень. У зв`язку з тяжким станом дитини, остання потребує постійного лікування, та великих коштів на оздоровлення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що зранку 01.09.2015р. до неї зателефонувала її подруга ОСОБА_4 та повідомила, що в неї болить поясниця та живіт. Вона порадила негайно звернутись до лікаря, оскільки знала про вагітність ОСОБА_4 . Пізніше ОСОБА_4 зателефонувала їй знову та повідомила, що вона знаходиться в пологовому відділенні, а оскільки чоловік та свекруха знаходяться на роботі попросила приїхати до неї. ЇЇ мати проживає в іншому селі, а тому не могла швидко приїхати до дочки. Коли вона приїхала, то черговим лікарем був ОСОБА_8 . ОСОБА_4 почувалася нормально, скаржилася, що її належно ніхто не оглянув. Після обіду прийшов новий черговий лікар ОСОБА_7 , який оглянув її та повідомив, що все нормально, сказав спостерігати за переймами. У передродову палату лікар приходив досить часто, міряв серцебиття і спеціальним апаратом, який знаходився в палаті і стетоскопом. Ближче до вечора ОСОБА_4 ставало все гірше, відійшли води, а пізніше з`явилися окровлені виділення. Через деякий час лікар виявив погане серцебиття плоду та почав готуватися до кесаревого розтину. ОСОБА_4 від кесаревого розтину при ній не відмовлялась, однак була збентежена, не знала що робити. Коли зібрались лікарі, то забрали ОСОБА_4 до операційної, дитину після народження забрали до дитячої кімнати. Вказувала, що ОСОБА_4 їй говорила, що вдячна ОСОБА_7 , що він один заходив до неї та робив усе, що було потрібно.

Під час проведення додаткового допиту свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що під вечір ОСОБА_4 стало гірше, лікар ОСОБА_7 заходив до них часто та повідомив, що потрібно проводити кесарів розтин. ОСОБА_4 не заперечувала проти кесаревого розтину, була розгублена. В цей час медичні працівники повідомили їм, що потрібно придбати ліки, а тому ОСОБА_4 почала телефонувати чоловіку. Дозвіл на проведення кесаревого розтину підписала вона замість ОСОБА_4 , чому остання його не підписала пояснити не може. Лікарі зібрались дуже швидко, відразу приїхав і чоловік ОСОБА_4 . Коли була операція, то вона в щілинку дверей чи то у віконце, що знаходиться на дверях операційної палати, вона бачила, як ОСОБА_12 переносячи дитину від ОСОБА_22 , поклав її необережно на стіл ніби випустивши з рук. Передачі дитини з рук в руки не було. Після реабілітації в м. Харкові ОСОБА_4 розповідала, що їй казали, що травмована ліва частина голови. Зараз вони із ОСОБА_4 не спілкуються, оскільки ОСОБА_22 та її свекруха хотіли, щоб вона казала, що ОСОБА_7 до неї не заходив, змінила свої покази відносно нього. Оксана під час пологів була налякана, особливо коли їй повідомили про необхідність проведення кесаревого розтину. Усіх деталей вона уже не пам`ятає, на досудовому слідстві казала точніше, оскільки пам`ятала обставини краще.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, його винуватість повністю стверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами. До такого висновку суд приходить аналізуючи наступні докази:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 12.09.2016 року, згідно з яким ОСОБА_4 заявила, що 01.09.2015р. близько 22 год. 30 хв. вона отримала непрофесійну допомогу при родах від лікаря ОСОБА_12 в пологовому відділенні Золотоніської ЦРЛ внаслідок чого дитина отримала родову травму голови;

- заявами ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КК України від 31.08.2016р., відповідно до якої близько 22 год. 30 хв. їй було зроблено кесарів розтин по завершенні якого дитина мала показники життя близькі до смерті. Як виявилося, після консультацій лікарів в Черкаському неонатальному центрі та інституті неврології м. Харків кесарів розтин треба було робити набагато раніше;

- наказом №82/о від 18.07.2013р. про прийняття ОСОБА_7 з 18.07.2013р. на посаду лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації;

- наказом №49/о від 29.04.2015р. про переведення ОСОБА_7 з 01.05.2015р. на посаду лікаря акушер-гінеклога пологового відділення з оплатою згідно штатного розпису;

- посадовою інструкцією лікаря акушер-гінеколога пологового відділення Золотоніської ЦРЛ відповідно до якої лікар акушер-гінеколог зобов`язаний здійснювати діагностику вагітності, здійснювати спостереження за вагітними, сприяти ранньому виявленню ускладнень вагітності та пологів, з якою ОСОБА_7 ознайомлений 03.11.2014р.;

- графіком чергувань пологового відділення в період 01.09.2015 по 02.09.2015;

- копією свідоцтва про державну метрологічну атестацію №0232-08-Р від 19.12.2011р. відповідно до якого фетальний монітор ВТ-300 №ADABA0009 придатний до застосування;

- копією свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки №154/504 монітор фітальний, ВТ-300 №ADABA0009, що знаходиться в пологовому відділенні Золотоніської ЦРЛ. Свідоцтво чинне до 29.04.2015р.

- копією свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки №195/504 монітор фітальний, ВТ-300 №ADABA0009, що знаходиться в пологовому відділенні Золотоніської ЦРЛ. Свідоцтво чинне до 29.04.2016р.,

- даними висновку експерта № 04-01/51 від 13 грудня 2017 року, відповідно до якого комісія експертів приходить до наступного: медичну допомогу при пологах ОСОБА_4 надавали лікарі акушери-гінекологи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 . Лікарями акушер-гінекологами, згідно даних фабули постанови допущено ряд дій, які не відповідають чинним нормативним документам МОЗ України, а саме: проведення очисної клізми; ін`єкція лікарського засобу, яким швидше за все був розчин хлориду кальцію; проведення амніотомії; постановка внутрішньовенної системи з не уточненим розчином; нерегулярне проведення вислуховування серцебиття плоду; не проведення запису КТГ навіть при наявності враженого сповільнення частоти серцевих скорочень плоду, які на думку комісії не мали вирішального впливу на хід пологів. Лікарями ОСОБА_7 та ОСОБА_12 операція кесарський розтин, згідно даних фабули постанови та медичної карти проведена із запізненням, що на думку комісії експертів мало вирішальний вплив на настання наслідків у вигляді теперішнього стану здоров`я ОСОБА_9 . Теперішній стан здоров`я ОСОБА_9 , а саме гіпоксичне ішемічне ураження центральної нервової системи у вигляді синдрому рухових порушень, спастичного тетрапарезу, затримки розвитку, збіжної паретичної косоокості перебуває в прямому причинному зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги ОСОБА_4 при пологах лікарями Золотоніської ЦРЛ;

- даними висновку експерта № 04-01/06 від 23 січня 2018 року, відповідно до якого комісія експертів приходить до наступного: лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_7 при прийманні пологів у ОСОБА_4 у невідповідності до наказу №900 та наказу №624 була проведена амніотомія (розтин плідного міхура), поставлена внутрішньовенна система з не уточненим розчином, нерегулярно проводилося прослуховування серцебиття плоду та не проводився запис КТГ при наявності вираженого сповільнення частоти серцевих скорочень плоду (п. 1 п. 2 розділу «Дистрес плоду під час пологів» наказу №900). Комісія експертів вважає, що при правильній і своєчасній діагностиці стану вагітної та плоду ОСОБА_4 та при наданні медичної допомоги у відповідності до наказу №624, наказу №977, наказу №900, наслідків у вигляді теперішнього стану здоров`я ОСОБА_9 гіпоксичне ішемічне ураження центральної нервової системи у вигляді синдрому рухових порушень, спастичного тетрапарезу, затримки розвитку, збіжної паретичної косоокості, можна було уникнути;

- даними висновку експерта № 361, 361-А/18 від 12.06.2019 року, відповідно до якого експертна комісія приходить до наступного: О 16:00 год. 01.09.15року роділля була сумісно оглянута черговими лікарями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , якими проведено внутрішнє акушерське обстеження. Відповідно до зробленого щоденникового запису, тактика ведення пологів на даному етапі була обґрунтованою, показань для її перегляду (зміни) в даному випадку не було. Стан жінки та плода відмічено як задовільний. О 17:00 год зафіксовано відходження прозорих навколоплідних вод. Дані щодо проведення амніотомїї в медокументацїї (в щоденниковому записі зробленому о 16:00 год. та партограмі) відсутні. Окрім того, згідно із записами партограми, в пологах в період з 10:30 год до 22:00 год окситоцин та будь - які інші медичні препарати не застосовувалися, стан жінки та плода був задовільний, серцебиття плода в межах норми. О 22:10 год. черговим лікарем було діагностовано ускладнення в пологах - дистрес плода, передчасне відшарування нормально розташованої плаценти. Після діагностування ускладнень тактика лікаря була вірною та обґрунтованою. Пологи були закінчені оперативним шляхом - кесарів розтин по 1-й категорії ургентності, як і передбачено клінічним протоколом з акушерської допомоги «Кесарів розтин» затвердженим Наказом МОЗ України від 27.12.2011р. №977. Під час оперативного втручання було виявлено ділянку відшарування плаценти розміром 5x6см (згідно з протоколом операції №56 від01.09.15року), яке в подальшому не було підтверджено результатами патологогістологічного дослідження посліду (№7252 від 04.09.15р.). Враховуючи, що при проведенні даної експертизи гістологічне дослідження посліду не проводилося, а дані які містяться в медичній документації мають протиріччя (вказані вище), комісія не може ані підтвердити, ані спростувати можливе відшарування плаценти у роділлі під час пологів. Отже, з даних медичної документації (Історія пологів №0507) слідує, що дії лікаря акушер-гінеколог ОСОБА_8 , який оглядав жінку при госпіталізації та спостерігав за нею в період до 16:00 год. в цілому відповідали вимогам клінічного протоколу «Нормальні пологи» затвердженого Наказом МОЗ України №624. Роділля була передана в задовільному стані з прогресуванням пологів черговому лікарю, про що свідчить щоденниковий запис від 01.09.15р. о 16:00 год. В подальшому, під час спостереження за жінкою черговим лікарем акушер - гінекологом ОСОБА_7 , до моменту діагностування ускладнень, за даними партограми, тактика була вірною, показань для її перегляду не було. Однак, зважаючи на стан дитини при народженні (на 1-й хвилині 2б за шкалою Апгар, а на 5-й - 3б), наявність ознак асфіксії тяжкого ступеня та клінічних проявів гіпоксично-ішемічного ураження ЦНС Комісія вважає, що на даному етапі, мала місце недооцінка стану плода та несвоєчасна діагностика ускладнень з його боку (дистрес плода в пологах), яка потребувала негайного перегляду акушерської тактики. Коли саме виникли ускладнення комісія встановити не має можливості за відсутності судово-медичних даних (відсутність кардіотокографічного дослідження плода, яке б об`єктивізувало його стан). В даному випадку, слід було б ретельніше спостерігати за станом плода в період з і 16:00 до 22:10 год. з застосуванням фетального мониторингу (проведення КТГ) чого не було зроблено та є недоліком. Окрім того в зазначений період не було проведено внутрішнє акушерське дослідження (для визначення ефективності пологової діяльності), яке відповідно до вимог вищевказаного клінічного протоколу «Нормальні пологи», повинно виконуватися кожні 4 години та є недоліком. Виходячи з викладеного комісія вважає, що в даному випадку мала місце недооцінка стану плода, несвоєчасна діагностика його дистресу, що призвело до тяжких наслідків у новонародженої дитини. Таким чином, між недоліками, які були припущені під час пологів, розвитком ускладнень з боку плода та в подальшому захворювань у дитини вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Разом з тим, слід відмітити, що дані, які містяться в історії пологів, не відповідають даним, викладеним в фабулі постанови про призначення даної експертизи, а саме: за даними історії пологів роділлі проводилося внутрішнє акушерське дослідження 4 рази (при госпіталізації о 10:30 год,, о 16:00 год. - сумісний огляд чергових лікарів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , о 22:10 год. - черговим лікарем, о 22:20 консиліумом лікарів у складі зав. відділення ОСОБА_12 , акушер-гінекологом ОСОБА_7 , анестезіологом ОСОБА_23 ); дані щодо застосування медичних препаратів під час пологів та проведення амніотомії відсутні. Відповідно ж показів жінки та свідків (містяться в фабулі постанови) внутрішнє акушерське обстеження їй проводилося лише один раз о 16:00 год., окрім того їй було проведено амніотомію та в пологах застосовувалися медичні препарати (було введено один препарат внутрішньовенно та в/в інфузія невстановленим препаратом). Отже, дані історії пологів не відповідають даним вказаним в фабулі постанови. У даному випадку, зважаючи на стан дитини при народженні і в подальшому, беручи до уваги вищевказані протиріччя у комісії виникає сумнів щодо достовірності даних, які містяться в історії пологів.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_24 пояснив суду, що він виконував дві експертизи по вказаному кримінальному провадженні, а саме висновки за №04-01/51 та №04-01/06. Вказав, що у різні періоди пологів серцебиття плоду слід прослуховувати по різному, чим ближче до самих прологів тим частіше. Внаслідок кисневого голодування плоду відбувся дистрес, відбувається зміна серцебиття. Експертами було встановлено, що на момент проведення консиліуму лікарів плід уже страждав, який термін такого страждання становити неможливо, однак кесарів розтин проведений запізно. В історії пологів щоденникові записи серцебиття в період з 16:00 по 22:00 год. 01.09.2015р. відсутні. Падіння серцебиття раптово о 22:00 год. бути не може. Отже, якби лікар з 16 год. 00 хв. по 22 год. 00 хв. здійснював записи серцебиття, то можна б було раніше встановити патологію і відповідно відреагувати. Серцебиття краще вимірювати спеціальним приладом, однак його можна прослуховувати і за допомогою стетоскопу. Завданням лікаря-гінеколога перед пологами виявити гіпоксію, і як тільки з`явились ознаки останньої, протягом 15 хв. необхідно робити кесарів розтин. Крім того, якби лікар неонатолог прибула раніше і провела необхідні процедури, то не виключено, що стан дитини був би кращий. У будь-якому випадку будь-яка маніпуляція перед пологами повинна належно документуватись листом призначень, що зроблено неналежно. Відсутність листа призначень свідчить, що допомога надавалась не належно. Партограму зобов`язаний вести лікуючий лікар, який не може передоручити її ведення акушеру.

Також у судовому засіданні судом були дослідженні докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Достовірність та об`єктивність наведених вище доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування обвинуваченому та його захиснику були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України.

Зазначені вище висновки експертів за проведеними по справі судовими експертизами суд вважає об`єктивними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, які належним чином мотивовані, аргументовані та науково обґрунтовані, тому сумнівів у суду вони не викликають.

Будь-яких протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

Суд враховує, що вказані висновки складені експертами з відповідними кваліфікаційними класами та стажем роботи, останні володіють спеціальними знаннями є компетентними в питаннях, які поставлені на їх вирішення, повідомлені про кримінальну відповідальність.

В свою чергу стороною захисту, заперечуючи вину ОСОБА_7 не наведено будь-яких обставин, щодо спростувань висновків експерта чи обставин, які могли б викликати сумніви чи протиріччя.

Доводи сторони захисту про призначення денною зміною невідомих препаратів, відсутність чи несправність необхідного обладнання, відсутність локального протоколу дій чергового персоналу при акушерських кровотечах суд визнає неспроможними, оскільки згідно посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога пологового відділення Золотоніської ЦРЛ, саме відповідний лікар зобов`язаний надавати кваліфіковану медичну допомогу під час пологів та зобов`язаний сприяти ранньому виявленню ускладнень вагітності та пологів.

Проведення будь-яких маніпуляцій із пацієнтом при умові коли лікарю невідомо, які препарати вводились пацієнту денною зміною є неприпустимим. Крім того, із пояснень експерта ОСОБА_24 очищення клізмою чи введення ін`єкції хлориду, які були призначені лікарем денної зміни ОСОБА_8 , не мало суттєвого впливу на кінцеві наслідки. Даних про введення будь-яких інших препаратів матеріали справи не містять.

Несправність апарату спростовується свідоцтвом про його повірку, крім того жодних письмових звернень будь-кого з лікарів щодо несправної чи некоректної роботи апарату до початку проведення операції не зафіксовано.

Що стосується твердження сторони захисту про те, що дитина вдарилася голівкою об стіл суд зауважує, що жодних медичних висновків про наявність ознак того, що тяжкий стан новонародженого міг бути спричинений внаслідок удару головою матеріали справи не містять. Також такі доводи спростовується висновком експерта №361, 361-А/18 в якому зазначено, що мала місце недооцінка стану плода, несвоєчасна діагностика його дистресу, що призвело до тяжких наслідків у новонародженої дитини. Таким чином, між недоліками, які були припущені під час пологів, розвитком ускладнень з боку плоду та в подальшому захворювань у дитини вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Аналогічні висновки вказані і у висновках №04-01/51 та №04-01/06.

При цьому суд зауважує, що до аналогічних підсумків прийшли різні експерти з різних експертних установ, що виключає між ними протиріччя.

Пояснення свідка ОСОБА_13 про те, що лікар ОСОБА_12 необережно поклав новонароджену дитину, суд не бере до уваги, оскільки достовірність таких подій викликає у суду сумніви. Так ОСОБА_13 знаходилася не в операційній, а згідно її ж пояснень за дверима та спостерігала за ходом операції і чи то в шпарину, чи то у віконце, що знаходиться на дверях операційної, тобто знаходилася на відстані від операційної бригади.

Свідок ОСОБА_15 , яка безпосередньо перебувала в операційній та знаходилась біля перинатального столу пояснювала, що після того, як вийняли дитину, відрізали їй пуповину, то віддали їй у стерильній пелюшці, при цьому в цей час ознаки життя в дитини були мінімальні, а тому вона відразу проводила реанімаційні заходи.

Ознак заподіяння дитині фізичних травм при народженні не встановлено жодними доказами, а вказаними висновками експертиз визначено причинний зв`язок з неналежним наданням медичної допомоги при пологах та тяжким станом новонародженого.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, у тому числі і права на захист.

Однак стороною захисту не було надано жодних достатніх доказів, що тяжкі наслідки для дитини могли наступити при будь-яких інших обставинах.

Відтак суд приходить до переконання, що ОСОБА_7 , як практикуючий лікар, мав бути обізнаним із вимогами чинного медичного законодавства та їх виконувати, проте, з невідомих причин їх не виконав у повному обсязі і не вжив заходів до їх виконання в обстановці, яка склалася під час вагітності та пологів ОСОБА_4 . Незнання чи ігнорування медичних норм при здійсненні професійної діяльності вказує на недбале ставлення до своїх професійних обов`язків. При цьому суд зауважує, що навіть при некоректній роботі медичного обладнання, про що ОСОБА_7 знав обвинувачений не вжив жодних заходів з метою виконання вимог законодавства, зокрема, завчасно офіційно не звернувся до керівництва лікарні з приводу відсутності засобів чи неналежної роботи медичного обладнання, відсутності локальних протоколів на випадок екстрених ситуацій, або ж завчасно не скерував потерпілу до іншого медичного закладу задля отримання належної медичної допомоги при пологах.

Отже, із фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що тяжкий наслідок для ОСОБА_9 , був породжений конкретними діями обвинуваченого, який, будучи лікарем відповідної спеціалізації неналежно виконав свій обов`язок щодо надання медичної допомоги потерпілій при пологах, а не поведінкою потерпілої, третіх осіб чи будь-яких інших зовнішніх сил.

З огляду на викладене, посилання захисника на те, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, не можна визнати прийнятними.

Відповідно до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадку можливості зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в межах пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні необережних дій, що виразилися в неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого і несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 140 КК України, як необережні дії, що виразилися в неналежному виконанні медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого і несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким необережним злочином, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують та обставини, які обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 судимості не має, за місцем роботи характеризувався виключно позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не значиться, працевлаштований, перебуває в зареєстрованому шлюбі має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до 66 КК України, суд визнає те, що він є раніше не судимим та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Враховуючи наведені обставини справи суд вважає необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на певний строк, у межах санкції ч. 2 ст. 140 КК України, за яким він обвинувачується, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права займатися лікарською діяльністю.

При цьому, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи, що обвинувачений на переконання суду не становить небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 КК України, а також з особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Суд наділений правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбуття, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З урахуванням вищевикладених даних щодо особи ОСОБА_7 , його першу судимість, не притягнення до адміністративної відповідальності, позитивну характеристику за місцем роботи, наявність міцних соціальних зв`язків, обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сплив тривалого проміжку часу після вчинення кримінального правопорушення, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування основного та додаткового покарання, тому на підставі ст.75 КК України його необхідно звільнити від відбування призначеного основного та додаткового покарання з випробуванням та визначенням іспитового строку.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї статті.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого судом встановлена винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 12 КК України належить до категорії нетяжкого злочину, за вчинення якого санкцією ч. 2 ст. 140 КК України передбачено максимальний вид покарання - позбавлення волі на строк до трьох років, та на момент ухвалення даного вироку, а отже до дня набрання ним законної сили, минуло більше п`яти років з дня вчинення кримінального правопорушення, та перебіг давності не зупинявся і не переривався.

Наведене свідчить про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченого ОСОБА_7 слід звільнити від відбування покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.

Законний представник потерпілого ОСОБА_25 в інтересах малолітнього ОСОБА_9 реалізував своє право на пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні, та звернувся до суду із позовною заявою до КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня» Золотоніської районної ради та до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 140 КК України.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що внаслідок дій лікаря ОСОБА_7 син позивача ОСОБА_9 отримав тяжкі захворювання, через які змушений постійно проходити курси стаціонарного лікування та відповідні програми реабілітації. Вказане лікування та реабілітація є дороговартісними, а курси лікування необхідно проходити декілька разів на рік. Також наслідки трагедії постали для них суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичного та психоемоційного стану здоров`я, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили і моральні страждання. За таких підстав позивач просить стягнути з КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня» на користь потерпілого (цивільного позивача) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням шкоду пов`язану з лікуванням у розмірі 100 000 грн, витрати пов`язані з необхідною реабілітацією в розмірі 75 000 грн, та моральну шкоду завдану злочином в сумі 500 000 грн, а із ОСОБА_7 просить стягнути моральну шкоду, завдану злочином в сумі 500 000 грн.

Представник КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня» скерував до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову до КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня» просив відмовити повністю. Вказував, що до матеріалів цивільного позову не долучено розрахункові документ, якими б підтверджувалося витрати на вказану у позові грошову суму матеріальної шкоди. Таким чином матеріали позовної заяви не містять жодних доказів фактичного понесення позивачем заявленої суми шкоди. Також позивачем помилково віднесено до майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням додаткові витрати на реабілітацію та лікування сина, які повинні стягуватися на основі висновку відповідної лікарської експертизи, якого до матеріалів цивільного позову не долучено. Заявлена позивачем грошова сума моральної шкоди є нічим не обґрунтованою, не виваженою, а також неспівмірною з характером можливого кримінального правопорушення. Таким чином вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та належно не доведеними.

ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення цивільного позову заперечував повністю.

Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував повністю зазначаючи, що згідно положень ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків, отже відповідальність повинна нести тільки юридична особа.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з . 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За правилами ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи зазначені позовні вимоги цивільного позивача, суд керується наступним.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 1172 ЦК України завдана матеріальна шкода підлягає відшкодуванню саме КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня», як юридичною особою, працівником якої під час виконання трудових (службових) обов`язків було спричинену таку шкоду.

Разом з тим відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши додані позивачем матеріали справи суд приходить до переконання, що розмір заявленої позивачем матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням в розмірі 100 000 грн належним чином не підтверджується.

Оцінюючи доводи позивача в частині розміру матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням, суд приймає надані позивачем фіскальні чеки на загальну суму 1998,70 грн, як належні та допустимі докази його матеріальних витрат на проведене лікування, а саме придбання ліків, призначення яких підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, а також придбання підгузників, які потребує сім`я позивача в силу фізичного стану малолітнього ОСОБА_9 , а тому позов у цій частині підлягає до задоволення тільки в доведеному розмірі.

Решта суми витрат належним чином не підтверджені.

Що стосується витрат пов`язаних з необхідною реабілітацією, суд зауважує наступне.

Законний представник ОСОБА_25 наводячи обставини реабілітаційного лікування дитини-інваліда в період 2019-2020р. не заявляє жодних вимог до можливого заподіювача шкоди, натомість заявляє вимоги про стягнення майнової шкоди яка пов`язана з реабілітаційним лікуванням дитини-інваліда, що не охоплюється змістом ст. 1172 ЦК України. Такі витрати стягуються на основі висновку відповідної лікарської експертизи.

Разом із тим будь-яких достатніх доказів наявності таких витрат в розмірі 75 000 грн на рік матеріали справи не містять.

За таких підстав вказані позовні вимоги до КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Отже, з КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня»» на користь цивільного позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягають стягненню 1998,70 гривень.

Щодо позовних вимог про стягнення із ОСОБА_7 та КНП Золотоніська районна багатопрофільна лікарня» моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20 (провадження № 61-13672св21).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Верховний Суд у постанові у справі № 755/2545/15-ц від 27.02.2019 вказав про те, що позадоговірна (деліктна) відповідальність за спричинену шкоду життю і здоров`ю настає на підставі правил статей 1166, 1167, 1195 ЦК України. У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, який на час вчинення кримінального правопорушення (час завдання шкоди) перебував у трудових відносинах з КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня», цивільний позивач дійсно зазнав моральних страждань, пов`язаних із настанням невідворотних наслідків.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що безумовно цивільний позивач зазнав моральних страждань внаслідок стану його сина, а тому має право на відшкодування такої шкоди.

Суд зважає на фізичний стан ОСОБА_9 , глибину фізичних та душевних страждань та пов`язаних із цим вимушених змін у їх житті, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю та страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, в даному випадку завдана цивільному позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню саме КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня», як юридичною особою, працівником якої під час виконання трудових (службових) обов`язків було спричинену таку шкоду.

Таким чином у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 слід відмовити.

Також суд зауважує, що на час пред`явлення позову засновником та головним розпорядником коштів Золотоніської центральної районної лікарні була Золотоніська районна рада, яка в процесі реорганізації була замінена на Золотоніську міську раду, що стверджується даними, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що є у відкритому доступі.

Таким чином Комунальне некомерційне підприємство «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради є правонаступником КНП «Золотоніська районна багатопрофільна лікарня» Золотоніської районної ради.

Витрати на залучення експерта та проведення експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370-371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, з позбавленням права займатися лікарською діяльністю на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 - звільнити від відбування призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути із комунального некомерційного підприємства «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради (, адреса реєстрації, 19702, Черкаська область, місто Золотоноша, вулиця Лікарняна, будинок 2) на користь законного представника ОСОБА_9 - ОСОБА_25 завдану матеріальну шкоду в сумі 1998 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто вісім) гривень 70 копійок та моральну шкоду в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- історія пологів №0507 від 01.09.2015, індивідуальна карта вагітної та породіллі від 16.03.2015, карта розвитку новонародженого № 333 від 01.09.2015, обмінна карта на ім`я ОСОБА_4 , копії виписів та копія медичної картки на ім`я ОСОБА_9 - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1