УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року

м. Київ

справа 755/10474/22

провадження № 51-6279ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року у кримінальному провадженні № 0002715 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 186 КК, із застосуванням ст. 69 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Як встановив суд у вироку, 07 вересня 2022 року приблизно о 12:25 ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 і розташований за адресою: АДРЕСА_2 , умисно відкрито викрав три жіночих гаманці загальною вартістю 749,97 грн, за тих обставин, що він, реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв з полиці зазначені гаманці, сховав їх в куртку та, не оплативши цей товар, попрямував до виходу. У свою чергу працівники магазину, виявивши, що ОСОБА_5 не розрахувався, почали його переслідувати з вимогою припинити протиправні дії. Однак засуджений, усвідомлюючи, що він діє вже відкрито, утримуючи при собі викрадений товар, з місця вчинення кримінального правопорушення втік. Внаслідок викрадення спричинив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 майнову шкоду на вищезазначену суму.

Київський апеляційний суд ухвалою від 12 липня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 змінив, виключивши з вступної частини вироку відомості про судимість ОСОБА_5 за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2021 року, а в решті вирок залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Суть доводів прокурора зводиться до того, що апеляційний суд в ухвалі не надав належної оцінки доводам прокурора про безпідставне застосування стосовно ОСОБА_5 положень ст. 69 КК.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки сторона обвинувачення не оскаржує законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині.

Стосовно тверджень прокурора про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування ухвали апеляційного суду, то вони, на переконання колегії суддів Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 69 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння) передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону, зокрема врахував: наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, зокрема їх час, місце, спосіб учинення. Крім того, ОСОБА_5 висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що виразилося у активному сприянні у встановленні обставин, передбачених ст. 91 КПК; відсутність претензій матеріального та морального характеру у потерпілої особи, враховуючи позицію фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 в обвинувальному акті з цього питання, та розписки представника потерпілого про усунення шкоди шляхом повернення гаманців, що дало суду правові підстави для урахування обставини, визначеної у п. 2 ч. 1 ст. 66 КК.

Також суд зважив і на стан здоров`я, зокрема те, що засуджений страждає на психічне захворювання - розлад особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку у формі психоорганічного синдрому з межовим інтелектуально-мнестичним зниженням (згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 522 від 26 вересня 2022 року).

Не залишились поза увагою суду під час призначення покарання і відсутність обставин, що його обтяжують; позиції сторони обвинувачення та представника потерпілого, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а також ті обставини, що ОСОБА_5 на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києві і має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження.

Врахувавши зазначені вище обставини, Дніпровський районний суд м. Києва дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій заявив вимогу про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Київський апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, вказав, що призначене засудженому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості.

Аргументуючи рішення у цій частині, суд апеляційної інстанції зауважив, що під час призначення покарання засудженому суд першої інстанції, встановивши декілька обставин, що пом`якшують покарання, та визнавши їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи ОСОБА_5 , обґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до нього положень ст.69 КК.

Також колегія суддів звернула увагу на молодий вік засудженого; обставини вчиненого злочину; розмір спричиненої шкоди, який не співрозмірний із запропонованим прокурором покаранням; позицію представника потерпілого, який просив не призначати ОСОБА_5 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Наведені в ухвалі апеляційного суду висновки про правильність застосування районним судом до засудженого положень ст. 69 КК є належним чином умотивованими і не суперечать законодавчим приписам та принципам, закладеним у нормах кримінального закону, щодо мети покарання.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Зазначені вище обставини, на думку колегії Верховного Суду, переконливо свідчать, що суд апеляційної інстанції, всупереч доводам прокурора, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з застосуванням положень ст. 69 КК на строк 2 роки. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять вагомих аргументів, що свідчили б про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону чи невідповідність призначеного місцевим судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3