ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1294/23 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 953/8675/23 Слідчий суддя ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0001071 від 14.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, а саме автомобіль «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 , шляхом заборони його ремонтування, відчуження, розпорядження та користування до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку, визначено місцем зберігання автомобіля «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 територію майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 107.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково, накласти арешт на автомобіль «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 шляхом заборони його ремонтування, відчуження, розпорядження без заборони користування. Просить передати транспортний засіб на відповідальне зберігання його власнику, попередивши про кримінальну відповідальність за статтею 338 КПК України. Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, власник майна зазначає, що застосований захід забезпечення кримінального провадження є непропорційно обтяжливим, слідчим суддею не враховано розумності та співрозмірності обмеження права власності ОСОБА_7 , наслідки арешту майна для його власника за відсутності ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України. Вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог КПК України. Як на підставу для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_7 посилається на відсутність інших потерпілих осіб, окрім самого ОСОБА_7 . Зазначає, що відсутній склад кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відсутня необхідність захисту чи охорони прав інших осіб. ОСОБА_7 є керівником проектного відділу комунальної установи «Офіс реформ Харкова», має високий рівень завантаженості. Без транспортного засобу ефективність його, як керівника значно зменшується, що впливає на продуктивність роботи установи в умовах воєнного стану. Внаслідок ДТП ОСОБА_7 з 13.09.2023 по 18.09.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні. У зв`язку із отриманими травмами, без автомобіля, пересування ОСОБА_7 є ускладненим. Зазначає, що арешт майна накладено за відсутності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження арештованого майна. Вірогідність вчинення таких дій ОСОБА_7 є малоімовірною. Слідчий суддя не врахував той факт, що арештований автомобіль знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, на відкритій місцевості, не буде обслуговуватися, перебуватиме під дією зовнішніх факторів, що призведе до знищення транспортного засобу. На думку апелянта, слідчий суддя обрав найбільш обтяжливий спосіб арешту майна без достатньої необхідності. Крім того, клопотання прокурора про накладення арешту на майно було розглянуто за відсутності ОСОБА_7 , у зв`язку із чим він був позбавлений можливості надати слідчому судді докази.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власника майна, який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001071 від 14.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за наступними обставинами: 13.09.2023 року приблизно о 20.40 годині в районі будинку № 22 по проспекту Гагаріна в м. Харкові стався наїзд на перешкоду у вигляді бордюрного каменю автомобілем «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , в результаті наїзду на перешкоду останнього доставлено до лікарні. 14.09.2023 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 був вилучений та поміщений на територію майданчика тимчасового утримання транспортних засобів.

Мотивуючи клопотання про арешт майна, прокурор посилався на те, що під час огляду транспортного засобу «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 були виявлені механічні пошкодження, у зв`язку із чим транспортний засіб відповідно до положень статті 98 КПК України може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Окрім цього, транспортний засіб необхідний судовому експерту для проведення судово-автотехнічної експертизи технічного стану автомобіля та інших автотехнічних експертиз. З метою збереження речового доказу прокурор просив накласти арешт на автомобіль «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування доведено, що зазначене в клопотанні майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, оскільки відповідає критеріям, визначеним в пункті 1 частини 2 статті 167 КПК України, та могло зберегти сліди кримінального правопорушення, які необхідно дослідити шляхом проведення відповідних експертиз.

З такими висновками слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися й у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Водночас закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на майно, вилучене під час огляду місця події.

Прокурором в судовому засіданні апеляційного суду надано копію постанови слідчого від 20.09.2023 про призначення в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001071 від 14.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу «Ford Focus» р.н. НОМЕР_1 . Відповідно до пункту 3 цієї постанови автомобіль має бути наданий експертам ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса». Вказана постанова вже скерована до експертної установи та була отримана адресатом 20.09.2023 року. Враховуючи, що на даному етапі кримінального провадження має бути проведено експертизу технічного стану транспортного засобу, який є безпосереднім предметом дослідження, накладення арешту на зазначене майно є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження, а потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про відсутність складу кримінального правопорушення, а відтак і необхідності в накладенні арешту на майно, на даній стадії кримінального провадження є передчасними, враховуючи, що ОСОБА_7 , як водій транспортного засобу, в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження. Проведення подальшого досудового розслідування, в тому числі отримання висновку автотехнічної експертизи, спрямоване на встановлення всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, виявлення та перевірку ознак кримінального правопорушення процесуальними засобами. Перевіривши матеріали провадження, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати, що слідчим суддею обрано найбільш обтяжливий спосіб арешту майна, оскільки застосований захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, у зв`язку із чим власник майна не позбавлений можливості в подальшому, після завершення експертизи, звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування майна в порядку статті 174 КПК України. В даному випадку необхідність збереження речового доказу, а саме транспортного засобу, на якому були виявлені механічні пошкодження та щодо якого слідчим призначено відповідну експертизу, є обгрунтованою.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про неможливість застосування заборони у користуванні транспортним засобом. Заслуговують на увагу доводи власника майна щодо розгляду клопотання прокурора про арешт майна без його участі, але ОСОБА_7 був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час та місце розгляду клопотання, хоч і не мав можливості прибути за станом здоров`я до слідчого судді, реалізував свої процесуальні права під час перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційному суді.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляційної скарги власника майна не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий :

Судді: