Справа № 531/3130/23
Номер провадження 1-кп/948/133/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2023 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Машівка кримінальне провадження №0000201 від 18.06.2023 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Червоне, Чутівського району, Полтавської області, відомості про зареєстроване місце проживання відсутні, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (зі слів), громадянин України, з базовою середньою освітою, офіційно не працюючий, розлучений (зі слів), малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, військовозобов`язаний, не депутат, раніше судимий:

- засуджений 15.01.2001 Нововодолазьким районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 81, ч. З ст. 140, ст. 208, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна. Вирок набрав законної сили 20.03.2001. Звільнений 26.10.2004 по відбуттю строку покарання;

-засуджений 04.12.2007 Чутівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України на позбавлення волі терміном на 7 років. Вирок набрав законної сили 03.04.2008. 20.07.2010 Машівським районним судом Полтавської області невідбутий термін З роки 4 місяці 13 днів замінено на обмеження волі. Звільнений умовно-достроково 09.09.2011, невідбутий строк 2 роки 2 місяці 26 днів;

-засуджений 18.03.2015 Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Знятий з обліку 04.05.2016 по закінченню іспитового строку;

-засуджений 12.08.2019 Чутівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили 12.09.2019. Знятий з обліку 07.09.2020 по закінченню іспитового строку;

-засуджений 22.09.2022 Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 25.10.2022;

-засуджений 14.12.2022 Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125, ст. 126- 1,ч.1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Вирок набрав законної сили 16.01.2023.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

у с т а н о в и в :

16.11.2023 до Машівського районного суду Полтавської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000201 від 18.06.2023 стосовно ОСОБА_5 , для розгляду якого суд своєю ухвалою від 16.11.2023 призначив підготовче судове засідання.

У ході досудового розслідування обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном застосування до 15:00 год 19.11.2023 (а.с.33,34 т.3).

16.11.2023 року прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів з огляду на неможливість закінчення розгляду цього кримінального провадження та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які визнанні слідчим суддею Карлівського районного суду Полтавської області.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на продовженні стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, просили обрати домашній арешт, покликаючись на недоведеність прокурором ризиків та наявність в обвинуваченого постійного місця проживання в АДРЕСА_1 , яке належить його співмешканці ОСОБА_6 , та де ОСОБА_5 зможе перебувати під домашнім арештом цілодобово.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України (чч.1-3) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, яке є нетяжким злочином (а.с.20-20 т.1).

За обвинувальним актом ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. 28 Конституції УкраїнитаЗакону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично, упродовж тривалого часу вчиняє психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_7 , з якою останній спільно проживав, за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до її психологічних страждань, погіршило якість життя потерпілої та призвело до отримання нею легких тілесних ушкоджень.

Суд, розглядаючи надані прокурором документи: витяг з ЄРДР, заяву потерпілої про спричинення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень, протокол огляду місця події, протоколи допиту потерпілої та свідків, висновки експертиз, обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 від 19.06.2023, постанови Карлівського районного суду Полтавської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 , копії адміністративних матеріалів, на підставі яких було винесено вказану постанову(а.с.1-261 т.2) уважає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення злочину, у якому він обвинувачується, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

З наданих прокурором документів кримінального провадження убачається, що на сьогодні продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які визнанні за ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.11.2023 (а.с.33,34 т.3).

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на потерпілу та свідків.

Не зменшився і ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений неодноразово судимий за умисні кримінальні правопорушення, зокрема 22.09.2022 Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 70 КК України та 14.12.2022 Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125, ст. 126- 1,ч.1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК, де потерпілою теж була ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку та дії воєнного стану (а.с.102-120 т.2).

Натомість суд уважає що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України прокурором дійсно не доведений, оскільки доказів того, що обвинувачений ухилявся від слідства та суду, суду не надано.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.178 КПК України суд враховує особу обвинуваченого, який зареєстрованого місця проживання не має, оскільки з 18.01.2023 знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимий та судимості не зняті і не погашені, розлучений (зі слів), малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований (а.с.99-120 т.2), відсутність майнової шкоди, а також ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно з п.2 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, буде доведено, шо, перебуваючі на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Суд уважає що такі обставини також доведені прокурором, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку.

З урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 та його особи, того що на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, суд дійшов висновку, що для досягнення цілей, визначених статтею 177 КПК України, щодо обвинуваченого має бути продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком ще на 60 днів із визначенням застави згідно з ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.11.2023, в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 грн.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, суд уважає, що з огляду на встановлені судом ризики та особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, постійного місця роботи не має, відсутність осіб, які б могли за нього поручитися, виключає можливість виконання ним обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та процесуальних рішень, і в сукупності з встановленими обставинами не дає підстав для застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави і домашнього арешту.

Зокрема застосування домашнього арешту, про що заявив обвинувачений, не є можливим з огляду на те, що за повідомленням обвинуваченого та його захисника, обвинувачений буде перебувати під домашнім арештом в житловому будинку його співмешканки ОСОБА_6 , проте документи про власника чи користувача вказаного будинку, а також його згоди, суду не надано.

Розглядаючи доводи обвинуваченого про невинуватість та неможливість доведення своєї позиції під час перебування під вартою, суд зауважує, що приведена вище позиція суду ґрунтується на принципі презумпції невинуватості, та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченому діяння.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 314-316, 331, 336 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 15 січня 2023 року, з визначенням розміру застави в розмірі в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 грн.

У задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1