У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000338 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 липня 2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати. Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить вирок суду залишити без змін, апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає висновки суду неправомірними, а вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Не погоджується із тим, що суд поклав в основу обвинуваченого вироку протокол слідчого експерименту проведеного із ОСОБА_7 від 18.11.2020р., оскільки вважає його недопустимим доказом. Зауважує, що слідчий експеримент проводився із ОСОБА_7 , який на той момент був у якості свідка. Йому було роз`яснено, що під час слідчої дії може бути присутній адвокат, на що ОСОБА_7 висловився неоднозначно. Слідча роз`яснила право укласти договір із адвокатом чи зателефонувати йому, однак ОСОБА_7 цього не зробив, при цьому він не заперечував проти проведення слідчого експерименту, хоча мав право відмовитися. На думку, сторони захисту судом помилково визнано протокол проведення слідчого експерименту від 18.11.2020р. допустимим доказом. Також апелянт вважає, що висновок експерта №8-к від 15.02.2021р., є також недопустимим доказом, оскільки був зроблений після проведення слідчого експерименту.

Вказує, що стороною обвинувачення не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, зокрема покази свідків, які були б очевидцями злочину і дали б свідчення про те, що обвинувачений умисно наніс потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило смерть останньої. Навпаки, всі свідки сторони обвинувачення заявили про те, що вони не бачили, щоб обвинувачений наносив будь-які тілесні ушкодження потерпілій. Зауважує, що суд фактично надав оцінку лише протоколу проведення слідчого експерименту та не надав оцінки іншим доказам.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор зауважує, що судом досліджено та оцінено всі надані стороною обвинувачення докази: покази свідків та потерпілого, письмові докази, надано оцінку доказам в їх сукупності, оскільки вони узгоджуються між особою та поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому діянні. Зазначає, що прямі докази винуватості ОСОБА_7 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , які заподіяли смерть потерпілої, відсутні. Однак факт скоєння цього злочину саме засудженим встановлено на підставі сукупності інших належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутої на свій захист версії засудженого щодо обставин смерті потерпілої, дозволили встановити винуватість засудженого.

Вважає не прийнятним твердження захисника про те, що слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_7 покладений в основу оскаржуваного вироку, є помилковим та спростовується самим вироком, протоколом слідчого експерименту (з відеозаписом) зі свідком ОСОБА_7 , де останній не повідомив жодних відомостей, які викривають його та підтверджують причетність до скоєного. Зауважує, що показання надані ОСОБА_7 під час слідчого експерименту в якості свідка аналогічні тим, які він давав в судовому засіданні у присутності захисника. В суді свою винуватість у смерті рідної сестри ОСОБА_7 заперечував, а його показання надані суду були суперечливі та не правдоподібні, суперечили дослідженим в судовому засіданні доказам. Звертає увагу, що висновки проведених судово-медичних експертиз засвідчили, що потерпіла самостійно не могла отримати тілесні ушкодження в результаті самоушкодження, а тому версію ОСОБА_7 було спростовано. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 18.07.2023р. - залишити без змін.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що з серпня 2020 року, точної дати та часу не встановлено, по 16.11.2020 року ОСОБА_9 , яка за станом здоров`я не могла самостійно забезпечувати себе належними побутово-гігієнічними умовами, проживала зі своїм рідним братом - обвинуваченим ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначений період часу між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 сформувалися неприязні відносини, так як остання стала тягарем для ОСОБА_7 , в зв`язку з тим, що ОСОБА_9 , за станом свого здоров`я потребувала постійного та тривалого догляду, який здійснював ОСОБА_7 .

Крім цього, встановлено, що у період часу 14.11.2020 року по 16.11.2020 року, точної дати та часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перебували у будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де в цей час на грунті раніше виниклих неприязних відносин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, за 2-3 доби до смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , точної дати та часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку розташованому по АДРЕСА_1 , a саме у кімнаті спальні ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та застосувавши фізичну силу, умисно наніс ОСОБА_9 близько 16-18 ударів по тілу невстановленим, в ході досудового розслідування, тупим твердим предметом. У результаті вищевказаних злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_12 , були спричинені наступні тілесні ушкодження: численні зливні синці в області правої половини обличчя; 3 садна в області правої половини обличчя; численні вогнищеві крововиливи в м`яких тканинах волосяної частини голови; субдуральна гематома в лівій лобно-тім`яній області; забій головного мозку та субарахноїдальний крововилив на базальній поверхні правої скроневої долі головного мозку; 3 синця в області передньої поверхні тулубу справа; 4 синця 4 садна на зовнішній поверхні правої руки; відкритий перелом кісток нижньої третини лівої гомілки (рана на зовнішній поверхні лівого гомілко-ступневого суглобу). Смерть ОСОБА_13 настала від наступних тілесних ушкоджень: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою правої скроневої ділянки головного мозку, крововиливу під тверду мозкову оболонку у лівій лобно -тім`яній області (субдуральна гематома) та крововиливу під м`яку мозкову оболонку правої скроневої області (субарахноїдальний крововилив), крововиливу у м`які тканини голови, рана лобної області справа, численних синців та саден на обличчі, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Дані тілесні ушкодження утворилися від не менше ніж 6-8 ударів по обличчю та волосяній частині голови, невстановленим в ході досудового розслідування, тупим твердим предметом. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , судом кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як в умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілої.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2. ст.121 КК України є правильною..

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо обвинуваченого.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні свою вину не визнав, заперечив вчинення ним будь-яких протиправних дій відносно його сестри ОСОБА_9 . Аналогічну версію виклав і захисник в апеляційній скарзі. Проте, такі доводи обвинуваченого та його захисника, апеляційний суд не приймає, оскільки вони спростовуються дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами, які надані стороною обвинувачення, а саме: показами свідків, потерпілого та письмовими доказами, яким суд надав оцінку в їх сукупності, оскільки вони узгоджуються між особою та поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому діянні.

Версія обвинуваченого про те, що його рідна сестра ОСОБА_9 самостійно нанесла собі ушкодження (билася об дверцята плити, деталі ліжка), висунута ним на свій захист, проаналізована судом та, як наслідок, свого підтвердження не знайшла. Обвинувачений ОСОБА_14 , який спільно проживав з потерпілою в одному житловому будинку, в якому і було ним виявлено труп останньої з явними ознаками насильницької смерті не зміг правдоподібно пояснити за яких обставин потерпіла отримала тілесні ушкодження, причини ненадання кваліфікованої медичної допомоги рідній сестрі, в якої був відкритий перелом кісток нижньої третини лівої гомілки та інші тяжкі тілесні ушкодження на голові, обличчі, руках.

Також допитані свідки повідомили суд, що ОСОБА_7 часто вживає алкогольні напої, ніде не працює, в стані алкогольного сп`яніння агресивний, бив батька та матір, в них вимагав гроші на алкогольні напої, матір зверталася до лікарів за медичною допомогою. Останній час ОСОБА_7 та ОСОБА_9 проживали удвох (батько та матір померли), ніхто до ОСОБА_9 , яка була психічно хвора, не приходив, ОСОБА_7 сестру з двору не випускав, у дворі часто чули сварки. З інформації КНП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 08.12.2020р. ОСОБА_9 за час перебування на лікуванні проявів агресії та самоушкодження не проявляла.

Захисник ОСОБА_6 вказує, що судом не може бути взята до уваги судово-медична експертиза №8-к від 15.02.2021р., яка проведена на підставі недопустимого протоколу слідчого експерименту від 18.11.2020р. зі свідком ОСОБА_7 , який в подальшому визнаний підозрюваним, обвинуваченим та засудженим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування тричі проводились судово-медичні експертизи 17.11.2020р, 04.12.2020р, 15.02.2021р, які визначали механізм, кількість та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, давність їх нанесення. Покази свідка, а в подальшому підозрюваного ОСОБА_7 , не вплинули на результати експертиз, оскільки він на слідчому експерименті в якості свідка не визнавав, що ним заподіяно тілесні ушкодження потерпілій, не показував механізм нанесення, кількість ударів, знаряддя злочину, тощо.

Висновки проведених судово-медичних експертиз засвідчили, що потерпіла самостійно не могла отримати тілесні ушкодження в результаті самоушкодження, а тому версію ОСОБА_7 було спростовано.

Апеляційний суд критично відноситься до зауважень захисника про недоведеність стороною обвинувачення механізму та способу нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, від яких остання померла. Досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції письмові докази, а саме висновки судово-медичних експертиз №101 від 17.11.2020, №174/68 від 04.12.2020, № 8-к від 15.02.2021 підтвердили, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 були спричинені за 2-3 доби до смерті. Всі тілесні ушкодження виникли внаслідок не менше ніж 16-18 ударів тупими предметами. На трупі ОСОБА_9 маються ознаки насильницької смерті - всі тілесні ушкодження, які виявлені у останньої є прижиттєвими. Смерть ОСОБА_15 настала від забою головного мозку в поєднанні з травматичною субдуральною гематомою та субарахноїдальним крововиливом. Ці тілесні ушкодження у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і утворились приблизно від 16-18 травматичних дій (ударів). Утворення всіх тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 в разі одноразового самостійного падіння або після надання тілу прискорення на площину із положення стоячи можна виключити, так як тілесні ушкодження розташовані в різних анатомічних областях та різних боків.

Таким чином, на підставі досліджених судово-медичних експертиз судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним механізм та спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Доводи апелянта про те, що слідчий експеримент, який покладено в основу оскаржуваного вироку, проведений із ОСОБА_7 в якості свідка, який в подальшому визнаний підозрюваним, обвинуваченим та засудженим, а тому в силу ст. 87 КПК України, є недопустимим доказом, апеляційний суд вважає помилковими та необґрунтованими.

Дійсно, під час проведення слідчого експерименту вбачається порушення права свідка мати адвоката. Свідку ОСОБА_7 було роз`яснено, що під час слідчої дії може бути присутній адвокат свідка. ОСОБА_7 висловив думку неоднозначно про те, чи він бажав би участь адвоката. При цьому, слідча йому роз`яснила право укласти договір із адвокатом, зателефонувати йому, однак ОСОБА_7 цього не зробив, разом з тим він не заперечував проти проведення слідчого експерименту, хоча він мав право відмовитись від даної процесуальної дії, він не був обмежений у правах, оскільки його статус був лише свідка, він не був затриманий та відповідно ст.63 Конституції України мав право відмовитись давати показання.

Суд першої інстанції оцінив усі докази в сукупності, і вірно звернув увагу на те, що під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_7 надавав суду показання, пояснення до письмових доказів, коментував покази свідків, і при цьому усі його пояснення були аналогічні тим, що він надавав під час слідчого експерименту, він не змінював свої пояснення, які надавав уже в присутності захисника. Під час досудового розслідування ОСОБА_7 дії слідчого не оскаржував, клопотань про відвід слідчої не заявляв.

Тож, такі докази, як відомості, викладені в протоколі огляду місця події від 16.11.2020 року, висновки експертів та протокол слідчого експерименту з додатком від 18.11.2020 року доповнюють один одного та у своїй сукупності із показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 і допитаних судом потерпілого та свідків є достатніми для висновку про доведеність висунутого обвинувачення поза розумним сумнівом, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, як то, часу, місця, способу його вчинення, перебігу подій та наслідків, що настали, а так само і винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними.

Верховний Суд у своїй постанові від 07.12.2020 у справі № 728/578/19 вказав, що згідно зі ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно встановив винуватість ОСОБА_7 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що спричинило смерть потерпілої. Винуватість останнього хоча і не підтверджена прямими доказами, однак факт вчинення цього злочину саме ОСОБА_7 встановлено на підставі сукупності інших належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутої на свій захист версії обвинуваченого щодо обставин смерті потерпілої, дозволили встановити його винуватість.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то воно призначено згідно з вимогами ст.65 КК України. При цьому враховано дані про особу обвинуваченого, що він за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставини, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, але перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2013 року, вчинив тяжкий злочин, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у межах санкцій ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження апелянта, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 липня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді