ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3825/23 Справа № 193/265/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

З ухвали суду вбачається, що засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого. Своє рішення суд мотивував тим, що відсутні підстави для застосування умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його від подальшого відбування покарання. Вважає ухвалу суду необґрунтованою, упередженою та такою, що не відповідає принципу гуманності. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, зазначивши що він колись мав догани. Звертає увагу, що догани погашені у встановленому законом порядку та після них він має дві подяки за сумлінну поведінку та ставлення до робіт з благоустрою установи. Вважає, що за останній час відбування покарання його поведінка свідчить про його виправлення і він має шанс на умовно-дострокове звільнення. Наголошує, що має намір вступити на службу до лав ВСУ. Вважає, що установа не мала права змінювати його характеристику під час судових розглядів. Не погоджується з висновком психологічних експертиз психологів установи та не згоден з бальною шкалою цих експертиз.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно зі ст.50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари, ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений 28.11.2019 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.2, 185 ч. 3, 186 ч. 3, 357 ч. 1, 395, 70 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. 15.04.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком від 28.11.2019 року, остаточно призначено до відбуття 4 роки 7 місяців позбавлення волі.

Раніше був засуджений: 25.02.2008 вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. 06.09.2010 року вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. 11.11.2011 року згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.11.2011 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 13 днів. 16.06.2014 року вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 років позбавлення волі. 05.10.2018 року звільнений з Вільнянської ВК №20 Запорізької області по відбуттю строку покарання.

Початок строку: 30.08.2019 року. Кінець строку: 30.03.2024 року.

Засуджений фактично відбув визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання.

Засуджений ОСОБА_6 у місцях позбавлення волі перебуває з 02.09.2019 року. Під час утримання в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» характеризувався посередньо.

З 26.10.2019 року міру кримінального покарання відбував у державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». За час відбування покарання характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав.

З 20.02.2020 року міру кримінального покарання відбував у державній установі «Синельниківська виправна колонія (№ 94)». За час відбування покарання характеризувався негативно. Мав чотири стягнення, заохочень не мав.

З 27.08.2020 року міру кримінального покарання відбував у лікувальному закладі при державній установі «Вільняньська виправна колонія (№20)». За час відбування покарання характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав.

З 21.10.2020 року міру кримінального покарання відбував у державній установі «Синельниківська виправна колонія (№ 94)». За час відбування покарання характеризувався негативно. Мав чотири стягнення, заохочень не мав.

З 06.11.2020 року міру кримінального покарання відбував у лікувальному закладі при державній установі «Вільняньська виправна колонія (№20)». За час відбування покарання характеризувався негативно. Мав одне стягнення, заохочень не мав.

З 24.02.2021 року міру кримінального покарання відбував у державній установі «Синельниківська виправна колонія (№ 94)». За час відбування покарання характеризувався посередньо. Заохочень і стягнень не мав.

З 12.03.2021 року міру кримінального покарання відбував у лікувальному закладі при державній установі «Вільняньська виправна колонія (№20)». За час відбування покарання характеризувався негативно. Мав одне стягнення, заохочень не мав.

З 31.03.2021 року міру кримінального покарання відбував у державній установі «Синельниківська виправна колонія (№ 94)». За час відбування покарання характеризувався посередньо. Заохочень і стягнень не мав.

З 23.04.2021 року міру кримінального покарання відбував у лікувальному закладі при державній установі «Вільняньська виправна колонія (№20)». За час відбування покарання характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав.

З 12.05.2021 року міру кримінального покарання відбував у державній установі «Синельниківська виправна колонія (№ 94)». За час відбування покарання характеризувався негативно. Мав одне стягнення, заохочень не мав.

З 16.03.2021 року міру кримінального покарання відбував в Державній установі «Софіївській виправній колонії (№45)». За час відбування покарання характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав.

З 16.12.2021 року міру кримінального покарання відбував у лікувальному закладі при державній установі «Вільняньська виправна колонія (№20)». За час відбування покарання характеризувався негативно. Мав одне стягнення, заохочень не мав.

З 13.01.2022 року міру кримінального покарання відбуває в Державній установі «Софіївській виправній колонії (№45)». За час відбування покарання характеризується негативно. Має два стягнення, останнє з яких не погашено, та з метою стимулювання дотримання правослухняної поведінки під час відбування покарання був заохочений два рази правами начальника установи подякою.

У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний, не завжди підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, не завжди адекватно реагує на критику на свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин.

Спальне місце та при ліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Працездатний, працевлаштований підсобним робітником відділення.

При виконані дорученої роботи не завжди дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням.

Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує, не має достатній рівень необхідних навичок, ставиться з не з розумною ініціативою.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Заходи виховного характеру відвідує не регулярно, відповідно до ст.123ч.2 КВК України-фактично бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Знайте свої права та обов`язки». Не виявляє належну соціально-корисну активність.

Відповідно до ст. 112 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з бабусею, шляхом листування, отримує від неї посилки, передачі, цінує ці зв`язки.

Згідно вироку має позов на суму 2733,33 грн., який не погашено, виконавчі листи до установи не надходили.

Засуджений під час відбування покарання перебуває на профілактичному обліку як схильний до членоушкодження.

Вину у скоєному злочині визнає.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого затверджений наказом Міністерства юстиції України № 294/5 від 19.01.2023 р. засуджений не довів своє виправлення.

Отже, апеляційним судом враховується не тільки факт відбуття засудженим певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним злочину, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а також відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд надав належну оцінку обставинам, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді