ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/441/20 Номер провадження 11-кп/814/2558/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в об`єднаному кримінальному провадженні задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 грудня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини і тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2023 року та застосувати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку, який має дружину, матір, на утриманні двох малолітніх дітей, незадовільний стан здоров`я і тривалий час перебуває під вартою; сторона обвинувачення не надала обгрунтовані докази та не може доставити до суду потерпілих і свідків; він не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень, кримінальне провадження щодо нього сфабриковане; тяжкість пред`явленого обвинувачення не є єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою. Водночас посилається на те, що місцевий суд безпідставно не визначив йому розмір застави.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна; ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна повторно; ч.2 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна повторно; ч.3 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, повторно; ч.2 ст.186 КК України відкритого викрадення чужого майна повторно.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини і тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими злочинами (ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України), покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим до 6 років позбавлення волі, особу обвинуваченого, який хоча і має певні соціальні зв`язки, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, не має постійного місця проживання та джерела доходу, не працює.

Таким чином, місцевим судом ураховано тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а в сукупності з іншими обставинами, які мають правове значення та враховуються при вирішенні даного питання, а тому доводи обвинуваченого про протилежне є необґрунтованими.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків), які би підтверджували неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою перевіркою матеріалів провадження не встановлено. Не надано відповідних даних про це й стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 має сім`ю, зокрема, двох малолітніх дітей, однак дані відомості з огляду на викладені вище дані та обставини не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованих ОСОБА_7 великої кількості корисливих кримінальних правопорушень проти власності, зокрема, тяжких злочинів, поєднаних із порушенням недоторканності володіння потерпілого та їх вчиненням повторно, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_7 у їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, про що просить ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги, які пов`язані з необхідністю здійснення оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд ураховує тривалий термін перебування під вартою ОСОБА_7 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Разом з цим, суд першої інстанції, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не врахував те, що, виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України, суд розглядає питання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо:

1) злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) злочину, який спричинив загибель людини;

3) особи, щодо якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) злочину, передбаченого ст.ст.255-255-3 КК України;

5) особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Також під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ст.ст.629-631 КПК України.

Наведене вище свідчить про те, що, крім випадків, визначених у ч.4 ст.183 КПК України, визначення застави як альтернативного запобіжного заходу є обов`язковим і невід`ємною частиною судового рішення про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, у данному провадженні згадані вище обставини, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, є відсутніми, через це місцевий суд при постановленні судового рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставно не визначив останньому розмір застави як альтернативний запобіжний захід.

При цьому, колегія суддів наголошує, що в даному провадженні 19 липня 2023 року Полтавським апеляційним судом за результатами перегляду ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 19 червня 2023 року було визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 80 520 гривень і наголошено на тому, що місцевий суд безпідставно при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого безпідставно не обрав йому розмір застави.

За таких обставин, оскаржувану ухвалу належить скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням йому розміру застави та покладенням на нього відповідних обов`язків у разі її внесення.

Ураховуючи обставини ряду корисливих кримінальних правопорушень, у тому числі тяжких злочинів проти власності, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу, у співставленні з наявністю таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення обвинуваченому застави в межах, установлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, в раніше визначеному апеляційним судом розмірі - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (80 520 гривень). Такий розмір застави буде справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та здатним забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2023 року в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 грудня 2023 року.

Одночасно визначити ОСОБА_7 заставу в раніше визначеному судом апеляційної інстанції розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 4 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати за кожним викликом до суду;

не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

утримуватися від спілкування з потерпілими й свідками в даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 апеляційним судом - 2 місяці з моменту внесення застави.

ОСОБА_7 або будь яка інша особа, може внести кошти на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (отримувач коштів: Полтавський апеляційний суд; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 42262431; банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача: UA0086573) та надати документ, що це підтверджує прокурору, суду.

В іншій частині ухвалу місцевого суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4