КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/8339/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4398/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

12 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000644 за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2023, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

- за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточно ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: - навушники «INFINIX ХЕ 27» код 040; мобільна батарея марки «PRADO Р-60», код 456; стерео навушники з мікрофоном марки «HP 310 wired», код 671; коробка з-під навушників марки «INFINIX ХЕ 27»; коробку із мобільної батареї марки «PRADO Р-60»; коробку зі стерео навушників з мікрофоном марки «HP 310 wired», що зберігаються у представника потерпілого магазину ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» - повернуто магазину ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет»;

- диск з відеозаписом - залишено в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_7 - домашній арешт, в нічний час доби, до вступу вироку в законну силу, залишено без змін.

Згідно вироку суду, 07.03.2023 року, приблизно об 11 год. 55 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні гіпермаркету «Ашан», розташованому в ТРЦ «Магелан», за адресою: м. Київ, пр-т Глушкова, 13б, побачив на полицях стерео навушники з мікрофоном марки «HP 310 wired», код 671, вартістю 390 грн., без ПДВ та універсальну мобільну батарею марки «PRADO Р-60», код 456, вартістю 832 грн., 50 коп. без ПДР.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зняв з мобільної батареї магніт, помістивши її до сумки. Потім, коли магазин зачинявся у звязку з тривогою, він поклав стерео навушники з мікрофоном у відділі товару, після чого не розрахувавшись, залишив приміщення гіпермаркету «Ашан» з викраденим майном.

Через 20 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , продовжуючи злочинний умисел, повернувся до приміщення гіпермаркету «Ашан», з метою крадіжки, в умовах воєнного стану, знову взяв заздалегідь залишені стерео навушники з мікрофоном марки «HP 310 wired», які поклав їх до сумки і, не розрахувавшись, залишив приміщення гіпермаркету «Ашан», а викраденим розпорядився на власний розсуд. Вказаними діями, обвинувачений ОСОБА_7 , завдав ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» матеріального збитку на суму 1 222 грн., 50 коп.

Тобто, ОСОБА_7 , визнається винним за ч. 4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Окрім того, 08 березня 2023 року, приблизно о 15 год. 20 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні гіпермаркету «Ашан», розташованому в ТРЦ «Магелан», за адресою: м. Київ, пр-т Глушкова, 13б, з метою крадіжки, повторно, в умовах воєнного стану, взяв навушники «INFINIX ХЕ 27» код 040, вартістю 1 082 грн., 50 коп., без ПДВ. Поклавши вищевказаний товар під одяг, не розрахувавшись за нього, направився до виходу з магазину, проте не довів свій злочинний умисел до кінця, оскільки був зупинений працівниками охорони.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, не доведеному до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2023 - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять ) років, за ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років 1 (один) місяць. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточно ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п?ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, що є неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. В свою чергу, безпідставне застосування ст. 69 КК України призвело до призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке через свою надмірну м`якість, не відповідає суспільній небезпеці вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину, оскільки розкриття злочину відбулось завдяки зусиллями працівників правоохоронних органів, шляхом проведення ефективних процесуальних та слідчих дій, внаслідок чого були здобуті беззаперечні докази вини ОСОБА_7 . В той же час, щире каяття є однією підставою, що пом`якшує покарання, яка передбачена ст. 67 КК України. Такі додаткові обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 як позитивна характеристика, визнання вини лише характеризують особу обвинуваченого і не є обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів. В порушення вище вказаних вимог суд першої інстанції зазначив фактично одну обставину, що пом?якшує покарання, інших обставин судом не наведено.

Також апелянт зазначає, що призначаючи обвинуваченому більш м' яке покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, суд першої інстанції у вироку вказав на певні обставини, але не врахував їх при призначенні покарання. Зокрема, суд послався на тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, але вказану обставину фактично не врахував. Також, судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України які відносяться до тяжких умисних злочинів, вчинених умовах воєнного стану, в тому числі і повторно.

Крім того, апелянт вказує, що судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який ніде не працює, не навчається, не одружений, суспільно-корисною працею не займається, а навпаки, після успішного вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення 07.03.2023, вирішив продовжити свої злочинні дії та повторно з корисливою метою викрасти чуже майно з того ж самого магазину, що навпаки свідчиль про стійкість його злочинних намірів та зухвалу поведінку, а також усвідомленість можливості повторного вчинення кримінальних правопорушень у зв?язку з безкарністю його злочинних дій. Апелянт зазначає, що наведені судом обставини, а саме щире каяття, та те, що обвинувачений раніше не судимий не дають підстав для призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України.

Також апелянт зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 вчинив корисливі злочини з метою незаконного збагачення. Окрім того, судом залишено поза увагою те, що інкримінований злочин має кваліфікуючу ознаку, що підвищує суспільну небезпечність вчиненого діяння, зокрема, крадіжка вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Апелянт вказує, що застосування судом першої інстанції до ОСОБА_7 пом`якшуючої обставини - вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких особистих та інших обставин не відповідає обставинам даної справи та не підтверджується жодними доказами, наданими сторонами кримінального провадження, тобто є надуманим. А додаткове застосування такої пом`якшуючої обставини, як тяжка економічна ситуація в країні, що викликана військовою агресією російської федерації є безпідставною та не може застосовуватися у вказаному випадку, оскільки кримінальне правопорушення, вчинене в умовах воєнного стану внаслідок агресії російської федерації навпаки є кваліфікуючою ознакою кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 КК України, що підвищує їх суспільну небезпечність.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2023 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник потерпілого ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду не подав, а тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, судове засідання проведено у відсутність представника потерпілого.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та вказав на неправильне застосування судом до обвинуваченого вимог ст. 75,76 КК України, просив призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на 1 рік, за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на 2 роки, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі; думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, навіть враховуючи уточнення прокурора під час апеляційного розгляду та послались на законність та обґрунтованість вироку суду; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК Українита у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, не доведеному до кінця з причин, що не залежали від його волі, тобтоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, дані щодо особи обвинуваченого, який не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав і врахував - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та інших обставин, також суд першої інстанції визнав іншою пом`якшуючою обставиною - тяжку економічну ситуацію в країні, що викликана військовою агресією російської федерації.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, а також дійшов висновку про можливе застосувати положень ст. 69 КК України та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, визначивши остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

Окрім того, з урахуванням наведених вище обставини в їх сукупності, а також обставин справи та особи обвинуваченого, який раніше не судимий та повністю відшкодував завдані збитки, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки призначене судом першої інстанції покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_7 з боку уповноваженого органу пробації.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України фактично не врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, конкретні обставини справи, а також безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та інших обставин, тяжку економічну ситуацію в країні, що викликана військовою агресією російської федерації, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в тому числі із застосуванням положень ст. 69 КК України, належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, всі обставини, які враховуються при призначенні покарання передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і обставини справи, тяжкість вчинених злочинів, кваліфікуючою ознакою, яких є вчинення в умовах воєнного стану, повторність, а також всі наявні в матеріалах справи дані щодо особи обвинуваченого.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень на досудовому розслідуванні, яке сприяло ефективності та дієвості слідства та суду у встановленні істини у кримінальному провадженні, про що свідчить і той факт, що справа розглянута в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому дана обставина була визнана такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 стороною обвинувачення, ще в обвинувальному акті.

До того ж враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 працює волонтером в ГО «Воля-Шанс», виконуючи роботу, пов`язану з вантажно-розвантажувальними роботами гуманітарних вантажів та здійснює ремонт пошкоджених внаслідок збройної агресії автомобілів, що підтверджується характеристикою голови правління ГО «Воля-Шанс» ОСОБА_10 та відповідно не отримує заробітну плату, тобто фактично не має достатніх засобів існування у зв`язку з такою безкорисливою діяльністю спрямованою на допомогу ЗСУ, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про визнання вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та інших обставин, а також тяжку економічну ситуацію в країні, що викликана військовою агресією російської федерації такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчинених кримінальних правопорушень.

Отже, доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 69 КК України є необґрунтованими, оскільки встановленні обставини, які пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченого, який до 2023 року не вчиняв злочинів, у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.4 ст. 185 КК України.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, в ході судового розгляду апеляційною інстанцією встановлено, що ОСОБА_7 закінчив Київське регіональне вище професійне училище будівництва і здобув професію слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів, рихтувальник кузовів, електрозварювальник ручного зварювання, та з 25.07.2023 працює волонтером в ГО «Воля-Шанс», де зарекомендував себе з позитивної сторони, що підтверджується характеристикою голови правління ГО «Воля-Шанс» ОСОБА_10 , шкодує про вчинене, повністю відшкодував завдані збитки, має позитивну характеристику його поведінки під час досудового розслідування, надану ДОП Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві. До того ж, посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , який продовжує працювати волонтером та належним чином виконує покладенні на нього судом першої інстанції обов`язки, на переконання колегії суддів, свідчить не лише про правомірність його поведінки, а й підтверджує усвідомлення нимипротизаконності вчинених злочинних дій та вказує найого вірний соціальний напрямок, у зв`язку з чим посилання прокурора на те, що обвинувачений ніде не працює, не навчається та суспільно-корисною працею не займається та його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства є неспроможними.

Таким чином, судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст. 185 КК України та покарання за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, а також при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, враховано всі обставини які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке через свою м`якість не відповідає суспільній небезпеці вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає непереконливими.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, а також, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і його перевиховання неможливе без реального відбування покарання прокурором до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положеньст.ст. 69, 75 КК України.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03.07.2023 у кримінальному провадженні №0000644 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4