Справа 361/4871/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3267/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

Іменем України

07 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Калита Броварського району Київської області, громадянина України, працюючого неофіційно, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням йому іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покладено на ОСОБА_8 виконання наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, 29 травня 2020 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги пунктів 2.1 а), 2.9 а) Правил дорожнього руху, згідно з якими: «водій повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії», «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсикологічних речовин», керуючи автомобілем «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Радної в межах населеного пункту с. Заворичі Броварського району Київської області, в напрямку до смт Калита Броварського району Київської області, у порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, згідно з якими: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну, рухався зі швидкістю, що перевищує максимально дозволену на зазначеній ділянці дороги, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху, згідно з яким: «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год» та, у порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля «Ford Scorpio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та виїхав за межі проїзної частини дороги на зустрічне узбіччя смуги руху в бік центру села Заворичі Броварського району Київської області, де допустив наїзд на стовбур дерева.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир цього автомобіля ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 19/305 від 08.07.2020 встановлено, що смерть ОСОБА_11 , 2004 року народження, настала від перелому шийного відділу хребта та ребер з ушкодженнями внутрішніх органів та розвитком крововтрати. Перелом шийного відділу хребта та ребер з ушкодженнями внутрішніх органів та розвитком крововтрати, як небезпечні для життя, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Допущені водієм ОСОБА_8 порушення вимог пунктів 2.1 а), 2.3 б), д), 2.9 а), 12.4 та 12.1 Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України. Вказує, що суд не врахував, що наслідки даного злочину - смерть неповнолітньої ОСОБА_11 є тяжкими та незворотними, не взяв до уваги, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілих у справі щодо покарання, яке він повинен понести за вчинене при вирішенні цього питання судом не є вирішальною. Зазначає, що суд також не врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, що стосується інтересів не лише потерпілих, а й усіх учасників дорожнього руху.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції належним чином не мотивував та фактично не врахував того, що ОСОБА_8 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, без посвідчення водія, в стані алкогольного сп`яніння, порушив одночасно декілька пунктів правил дорожнього руху, і саме недотримання ним правил призвело до з`їзду автомобіля в кювет та загибелі пасажира, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та його захисника, які проти неї заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості при призначенні покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Разом з тим, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку.

Так, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, втім вчиненого з необережності, дані про його особу, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується, раніше не судимий, те, що він вчинив злочин у молодому віці - 22 роки, проживає з матір`ю, на їх утриманні перебувають неповнолітні діти, його батько - ОСОБА_12 призваний на військову службу за мобілізацією, думку законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 - ОСОБА_14 та представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_15 , які просили не застосовувати до ОСОБА_8 покарання, пов`язане з позбавленням волі, часткове відшкодування моральної шкоди. Суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, при вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд не в достатній мірі врахував те, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту. Обвинувачений, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, без посвідчення водія, в стані алкогольного сп`яніння, порушив одночасно декілька пунктів правил дорожнього руху, і саме недотримання ним правил призвело до тяжких та незворотних наслідків, а саме смерті неповнолітньої ОСОБА_11 .

Отже, апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не вплине на формування думки інших осіб про неприпустимість порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

На думку колегії суддів, не знижує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 , його характеристика, факт часткового відшкодування моральної шкоди та думка потерпілих.

Таким чином колегія суддів, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо виду та розміру визначеного ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі, приходить до висновку про безпідставне застосування до обвинуваченого приписів ст. 75 КК України, на що правильно звертає увагу в апеляційній скарзі прокурор.

Відповідно до п.4 ч.1 409, ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Пунктом 3 ч.1 ст. 420 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2023 року підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з ухваленням свого вироку у цій частині відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя Суддя Суддя