Провадження № 11-кп/4823/583/23
Категорія - ч.3 ст.186, ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0002740 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, освіта середня, не працює, раніше не судимий,

засуджений за:

- ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання - з 01.08.2021 року, зарахувавши час його перебування під вартою у строк відбування покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 36310,88 грн процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 05 квітня 2017 року, близько 23.00 год, ОСОБА_10 , знаходячись в квартирі

АДРЕСА_3 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечний наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_12 : не менш одинадцяти ударів руками та ногами в ділянку голови, не менше восьми ударів руками та ногами в ділянку тулуба, не менш одного удару руками та ногами в ділянку шиї та двох ударів руками та ногами в ділянку правої кисті, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які за ознакою небезпеки для життя, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та мають прямий причинний зв`язок зі смертю останнього, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 04.00 год., унаслідок набряку головного мозку, внаслідок політравми внутрішньочерепної травми з переломами кісток черепа та забоями головного мозку, закритої травми грудної клітки з множинними переломами ребер та забоями легень, крововиливів в навколониркову та навколонадниркову клітковину, травми шиї з переломами під`язикової кістки та хрящів гортані.

01 серпня 2021 року, близько 15 год 15 хв, ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, маючи умисел на відкрите викрадення майна, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для потерпілого ОСОБА_13 , прийшов до будинку АДРЕСА_4 , де шляхом нанесення ударів ногою, вибив вхідні двері до квартири АДРЕСА_5 та проник до вказаної квартири, наніс один удар кулаком правої руки у скроневу частину голови зліва ОСОБА_13 , для подолання можливого опору, після чого зі столу відкрито викрав ноутбук марки «ToshibasatelliteI30-134», вартістю 1233 грн, що належить потерпілому, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження в частині засудження його підзахисного за ч.2 ст.121 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення; просив вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вказав на суперечність показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які різняться між собою щодо кількості нанесених потерпілому тілесних ушкоджень та безпосередніх очевидців завдання ОСОБА_10 ударів ОСОБА_12 . Також сторона захисту була позбавлена місцевим судом можливості задавати питання свідку ОСОБА_15 , а судом не було проведено повторний та одночасний допит зазначених свідків, з метою усунення суперечностей у їх показаннях. Апелянт послався на те, що жоден із свідків у кримінальному провадженні не надав свідчень, на підставі яких можна зробити висновок про причетність обвинуваченого до заподіяння ОСОБА_12 22 ударів в різні частини тіла, внаслідок яких настала його смерть. Вказав на безпідставне посилання судом у вироку на протокол огляду місця події від 06.04.2017 та протокол огляду речей і документів від 07.04.2017, оскільки вказані документи жодним чином не підтверджують причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину. Також послався на недопустимість доказу протоколу слідчого експерименту від 12.04.2017 з участю свідка ОСОБА_15 , оскільки під час вказаної слідчої дії фактично було здійснено допит даного свідка. Крім того, свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні місцевого суду категорично заперечив правдивість своїх показань під час слідчого експерименту. Також вказав на недопустимість доказів протоколів НСРД. Зазначив, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не були спростовані належними та допустимими доказами показання обвинуваченого про його непричетність до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. З приводу обвинувачення ОСОБА_10 за ч.3 ст.186 КК України, послався на невірну кваліфікацію його дій та занадто суворе покарання. Вказав, що в діях ОСОБА_10 відсутня кваліфікуюча ознака «проникнення до приміщення», так як обвинувачений мав вільний доступ до квартири АДРЕСА_3 , де окрім потерпілого ОСОБА_13 також проживала дружина ОСОБА_10 з їх трьома дітьми.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, потерпілу ОСОБА_7 та її представника, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково та показав, що 01.08.2021 він прийшов додому до ОСОБА_13 , щоб забрати борг. Коли ж потерпілий сказав, що в нього немає грошей, то ОСОБА_10 дав йому ляпас по щоці і повідомив, що в рахунок боргу забирає ноутбук, який відніс до себе додому. Цього ж дня, після затримання працівниками поліції, обвинувачений зателефонував своїй дружині, яка відразу принесла ноутбук і повернула потерпілому ОСОБА_13 .

При цьому ОСОБА_10 категорично заперечив свою причетність до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 пояснивши, що 05.04.2017 лише двічі вдарив потерпілого кулаком по голові та один раз ударив його ногою по тулубу.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України, а також ч.3 ст.186 КК України, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_13 показав, що 01.08.2021 він удома дивився кінофільм на ноутбуці, почув два сильні удари в двері і здогадався, що це прийшов обвинувачений. Стринадко від`єднав ноутбук від мережі і хотів його сховати, проте за третім ударом ОСОБА_10 вибив двері. Зайшовши в кімнату, останній одразу вдарив потерпілого по обличчю, забрав зі столу ноутбук і пішов. Все відбувалось кілька секунд. Після цього ОСОБА_13 викликав працівників поліції і повідомив про крадіжку ноутбуку. Пояснив, що раніше конфліктів з обвинуваченим не мав, ноутбук йому було повернуто.

Крім того ОСОБА_13 пояснив, що 05.04.2017, біля 21.00 22.00, до нього прийшов племінник ОСОБА_16 і попросив адресу ОСОБА_12 , щоб привести його і обговорити повернення боргу в розмірі 1000 доларів США, які останній був винен потерпілому особисто. У цей час в квартирі перебував ОСОБА_10 . Обвинувачений і племінник були напідпитку. Він надав адресу і ОСОБА_16 пішов до ОСОБА_17 разом з ОСОБА_18 . Через 15 хвилин вони привели ОСОБА_12 , він зайшов до нього в кімнату. Він хотів спитати його про гроші, але ОСОБА_10 ударив ОСОБА_12 кулаком правої руки в область лівої щоки. ОСОБА_17 упав на підлогу, а потім присів на крісло. ОСОБА_18 знову зайшов в кімнату і вдарив останнього лівою ногою по правій щелепі. ОСОБА_17 зігнувся і почав хрипіти, з рота у нього бризнула кров. Через кілька хвилин ОСОБА_18 зайшов знову і витяг ОСОБА_17 в коридор, а ще через кілька хвилин схопив його на плечі і виніс з квартири. Наступного дня до ОСОБА_13 прийшли працівники поліції і повідомили про смерть ОСОБА_17 . Ні він, ні його племінник ОСОБА_17 не били. Мати в цей час спала в своїй кімнаті, племінник був на кухні, а братів не було вдома ОСОБА_19 знаходився в селі, а ОСОБА_16 на роботі.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_20 показав, що 01.08.2021 він разом з ОСОБА_10 пішли додому до ОСОБА_13 , де обвинувачений накричав на нього, забрав ноутбук і кудись пішов.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 показала, що 05.04.2017, ввечері вона перебувала вдома. Її чоловік ОСОБА_21 знаходився в селі. В квартирі були ОСОБА_22 рідний брат чоловіка, який знаходився в окремій кімнаті, та другий брат чоловіка ОСОБА_23 . Того дня в 23.00 до ОСОБА_13 прийшов син ОСОБА_15 , зять ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Вони спілкувалися в його кімнаті, двері в яку були закриті. Через 5 хвилин вона почула грюкіт з кімнати ОСОБА_24 , відкрила двері в його кімнату і побачила, що ОСОБА_12 сидить в кріслі і в нього з носа йде кров. В кімнаті були ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . Вона спитала що відбувається, на що син виштовхав її з кімнати і закрив двері. Вона пішла до себе в кімнату, а потім знову чула грюкіт. Знову зайшла в кімнату ОСОБА_24 і побачила, що ОСОБА_17 лежить на підлозі, обличчям униз. Коли свідок відкрила двері в кімнату, то пробачила як ОСОБА_10 наніс два удари по тілу ОСОБА_17 . Син виштовхав ОСОБА_14 з кімнати і тримав двері, щоб вона не змогла зайти. Чула, як ОСОБА_18 і ОСОБА_26 вимагали у ОСОБА_17 повернути борг, який він не віддавав близько року. Вона намагалася припинити конфлікт, просила ОСОБА_18 не бити ОСОБА_17 , який лежав на підлозі і закривався руками, а потім знову пішла в свою кімнату. Пізніше почула як відкрились вхідні двері і побачила як її син і зять тягнули ОСОБА_17 в під`їзд. Що відбувалось далі, їй невідомо. Син повернувся через 30-40 хв і повідомив, що вони з зятем відвели ОСОБА_17 до сусіднього будинку, посадили на лавку та викликали карету швидкої допомоги.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_27 надав роз`яснення з приводу проведення ним експертизи трупа ОСОБА_17 . Він пояснив, що проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_12 . Тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому черепа виникли від прикладання в одну ділянку, тобто не менше як від 1 удару. При цьому, кожне ушкодження в ділянку голови посилює прояви попередніх ушкоджень та тяжкість черепно-мозкової травми. Тобто всі одинадцять прикладань, завдані ОСОБА_12 , впливали на розвиток черепно-мозкової травми. Всі ушкодження завдані в один час, дані, які б свідчили про нанесення травм у різний час - відсутні. Не виключено нанесення травм ОСОБА_12 руками і ногами. Механізм нанесення ушкоджень «удару та струсу». Причиною смерті стали всі удари, нанесені в комплексі. Зважаючи на тяжкість нанесених травм, множинність переломів ребер, після отриманого комплексу тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не міг здійснювати цілеспрямовані рухи. Самостійно вийти з квартири він не міг, а отже або побиття відбулось біля під`їзду, або потерпілого принесли на це місце. Перелом під`язикової кістки виник внаслідок удару в ділянку шиї.

Окрім цього, вина ОСОБА_10 підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події 06.04.2017, згідно з яким по АДРЕСА_6 було виявлено труп невідомого чоловіка;

- протоколом огляду місця події від 06.04.2017, згідно з яким у морзі оглянуто труп невпізнаного чоловіка, на обличчі якого маються синці, садна червоного кольору, на чолі маються сліди крові. На тулубі синці з лівої сторони. На правому передпліччі 2 синці. На ногах видимих ушкоджень не виявлено;

- протоколом огляду місця події від 06.04.2017 та ілюстративною таблицею до нього, згідно з яким під час огляду ділянки місцевості, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого виявлено речовини бурого кольору на сходах під`їзду, з яких вилучено змив. Далі оглянуто квартиру АДРЕСА_5 на 2 поверсі, де зліва по коридору розміщена кімната, при вході до якої на стіні виявлено речовину бурого кольору, з якої вилучено змив;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.04.2017 за участі свідка ОСОБА_15 , згідно з яким під час слідчої дії останній докладно розповів про події, які відбувались 05.04.2017 у вечірній час, а саме, що приблизно о 23.00 год, він разом з ОСОБА_10 зайшов додому до ОСОБА_12 з метою поговорити з останнім з приводу повернення боргу. Забравши ОСОБА_12 , вони пішли додому до свідка, за адресою: АДРЕСА_7 . Зайшовши до квартири, пішли до кімнати його дядька ОСОБА_13 , де в обвинуваченого з ОСОБА_12 виник конфлікт з приводу боргу. В ході конфлікту ОСОБА_10 декілька разів ударив кулаком в обличчя потерпілого, від чого в останнього пішла кров. Скільки ударів було нанесено, ОСОБА_28 не рахував. В ході розмови вони то заспокоювались, то знову починалась бійка, під час якої ОСОБА_10 бив ОСОБА_12 , це тривало приблизно години. В подальшому хтось вивів ОСОБА_29 на сходинкову площадку. Повернувшись до квартири, вони вдвох з ОСОБА_10 вживали спиртне на кухні. ОСОБА_15 сказав, що потерпілого треба відвести додому. Він разом з ОСОБА_10 вивели потерпілого з під`їзду та залишили на лавці, а самі пішли до магазину. По дорозі вони викликали «швидку», але дані про потерпілого не повідомляли. Далі в ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , вказав на розташування всіх учасників конфлікту в кімнаті. Показав, як ОСОБА_10 вдарив кулаком потерпілого по голові, від чого той впав на ліжко. Далі ОСОБА_10 вдарив ногою потерпілого, той упав на підлогу. Коли потерпілий перебував на підлозі ОСОБА_10 качався з ним по підлозі. Свідок приніс води та вмив потерпілого. В подальшому конфлікт виник повторно та ОСОБА_10 знову зчепився з потерпілим. Далі ОСОБА_17 стало погано і ОСОБА_18 вивів його на площадку в під`їзді. Також ОСОБА_15 показав лавку, на якій вони залишили потерпілого;

- протоколом про результати проведення НСРД -аудіо, відео контролю особи ОСОБА_15 від 13.06.2017, згідно з яким з розмови осіб слідує, що родина ОСОБА_28 намагались вирішити ситуацію через ОСОБА_30 . « ОСОБА_31 все порешает». « ОСОБА_31 спрашивал, как все было, я ОСОБА_32 все рассказал». ОСОБА_15 хвилюється, радить членам сім`ї відмовлятись від поліграфу. Він хоче взяти вину на себе, зазначаючи, що « ОСОБА_18 не знайшли, і не знайдуть», «..придется грузится, а то я, не хочу быть лохом, чтобы потом говорили, что я сдал ОСОБА_18 ..». Також каже про те, що дзвонив до швидкої, але скинув;

- протоколом про результати проведення НСРД -аудіо, відео контролю особи ОСОБА_15 від 13.06.2017, згідно з яким бабуся ОСОБА_33 розпочинає розмову з приводу подій, що трапились напередодні у них вдома, зазначає, що «треба казати, що все це сталося через гроші». Вона скаже, що ОСОБА_12 взяв борг, обіцяв повернути, а вже пройшов десь рік. Останній сказав, що грошей не брав, тому й побили, вбивати не хотіли, хотіли запитати коли поверне борг. «Те що трохи переборщили, не хотіли цього». Далі з розмови зрозуміло, що побиття відбулось в їх квартирі «у нього знайшли у нього 17 переломів, його побили і гарно побили. Але побили у нас в квартирі. Ні десь, а у нас в квартирі». ОСОБА_33 каже, що «це був ОСОБА_18 , а ОСОБА_18 шукають». Пізніше чутно розмову ОСОБА_15 та ОСОБА_13 про ОСОБА_10 , ОСОБА_16 знає де він, останній просить його взяти вину на себе, пропонує гроші. ОСОБА_15 пообіцяв ОСОБА_18 , що не здасть його;

- протоколом про результати проведення НСРД -аудіо, відео контролю особи ОСОБА_10 від 20.09.2021, згідно якого встановлено розмову ОСОБА_10 та співкамерника. ОСОБА_34 , увійшовши до камери, сказав «Ну все приїхав я, два жмура у меня». Далі останній розповідає, що побив людину до смерті, помер той не відразу. ОСОБА_18 в стані алкогольного сп`яніння наносив тілесні ушкодження, щоб допомогти повернути борг «інваліду». Далі розповідає, що вдарив кулаком декілька разів потерпілого, не розрахувавши силу «Ну знаешь так, нормально». «Все оно там дальше на нервозе просто бил». Додає, що бив по голові, 5-10 разів. «..так руками забил». Після цього «под ручки бистренько» вивели потерпілого на вулицю, посадили на лавку та він викликав «швидку». ОСОБА_10 розповідає, що 5 років переховувався від слідства, а піймали його через грабіж;

- протоколом про результати проведення НСРД -аудіо, відео контролю особи ОСОБА_14 від 13.06.2017, згідно якого встановлено розмову ОСОБА_14 та оперативного співробітника. ОСОБА_14 , розповідає що приблизно в 23.00 год, коли вона дивилась телевізор та дрімала, до квартири зайшли ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Вони одразу пішли в кімнату до «інваліда» ( ОСОБА_13 ). Через деякий час вона почула шум та зайшла до їх в кімнату. В кріслі сидів ОСОБА_12 , під носом в нього була кров. Потім, почувши знову шум, ще раз зайшла до кімнати і побачила лежачого на підлозі напівбоком на животі ОСОБА_12 . ОСОБА_10 завдавав йому удари, особисто бачила як останній наніс потерпілому удар ногою у бік чи стегно. Вона разом з сином ОСОБА_16 заспокоювали, намагались відтягнути ОСОБА_10 ;

- протоколом про результати проведення НСРД -аудіо, відео контролю особи ОСОБА_15 , згідно якого встановлено розмову ОСОБА_15 та оперативного співробітника. ОСОБА_15 розповідає, що вони забрали ОСОБА_12 поспілкуватись з приводу боргу. В кімнаті ОСОБА_10 штовхав, бив потерпілого, стягнув за ногу на підлогу, де бив його кулаком; сидячи зверху, завдавав тілесні ушкодження. Після побиття вони випивали, потерпілий почував себе «не особо хорошо», періодично приходив до тями. Далі відвели ОСОБА_12 на вулицю на лавочку, «щоб подихав свіжим повітрям», лишили його там та пішли в магазин за алкогольними напоями;

- протоколом про результати проведення НСРД -аудіо, відео контролю особи, згідно якого встановлено розмову ОСОБА_35 , її сина ОСОБА_36 та чоловіка (ймовірно ОСОБА_10 ). З розмови зрозуміло, що жінка просить почекати, не приїжджати. Каже про те, що доказів вини немає. «У них на тебя нечего нет. Там все держиться на показаниях Коли и мами, никто тебя не поймает, у них ничего нет»;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.08.2021 за участі свідка ОСОБА_13 , згідно якого під час слідчої дії останній розповів, що він разом з ОСОБА_10 привели ОСОБА_12 у квартиру АДРЕСА_3 . ОСОБА_13 почав розмову з ОСОБА_12 з приводу боргу, в ході якої ОСОБА_10 завдавав ударів потерпілому. В подальшому ОСОБА_10 вийшов з кімнати, повернувшись через 5 хв. витяг потерпілого в коридор, а потім вивів його на вулицю, посадив на лавку та викликав швидку;

- висновком експерта № 295 від 06.04.2017, відповідно до якого на трупі ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді політравми: внутрішньочерепна травма - множинні садна та синці обличчя і волосистої частини голови, забійні рани обличчя, крововиливи в шкірно-м`язевийлоскут голови з обох сторін; лінійні переломи потиличної, лівої тім`яної, лівої скроневої кісток, поширені дифузні субарахноїдальні крововиливи; вогнища забою головного мозку в проекції субарахноїдальних крововиливів; закрита травма грудної клітки - крововиливи в м`які тканини грудної клітини, множинні переломи ребер з обох сторін з розривами пристінкової плеври, розривами та забоями легень; закрита травма шиї з переломами тіла та лівого ріжка під`язикової кістки, щитовидного хряща, масивних крововиливів навколишні м`які тканини та слизову гортані; закрита травма заочеревинного простору - масивні крововиливи в навколо ниркову клітковину, діафрагму та навколо наднирника; множинні садна та синці правої кисті. На голові та тулубі потерпілого виявлені ознаки дії травмуючої сили як ззаду наперед так і спереду назад та з обох боків досередини відносно його тіла. Вищевказані тілесні ушкодження утворились від ударної дії тупих предметів за 3-6 годин до смерті, як такі, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження були спричинені протягом короткого проміжку часу, встановити послідовність їх отримання за наявними судово-медичними даними не представляється можливим. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень міг утворитись не менше як від 11 (одинадцяти) травматичних впливів в ділянку голови, не менше 8 (восьми) травматичних впливів у ділянку тулуба, не менше одного травматичного впливу в ділянку шиї та двох травматичних впливів ділянку правої кисті. Вищевказані пошкодження могли виникнути від ударів твердим тупим предметом (предметами) з обмеженою поверхнею, більш точно встановити індивідуальні властивості предмета (предметів) за наявними судово-медичними даними встановити не виявляється можливим. Смерть могла настати за 6-12 годин до початку дослідження трупа, тобто в інтервалі з 22.00 год. 05.04.2017 до 04.00 год. 06.04.2017. Зважаючи на поширеність та тяжкість черепно-мозкової травми, множинність переломів ребер, після отримання всього комплексу тілесних ушкоджень потерпілий міг відчувати фізичний біль до втрати свідомості, не міг здійснювати цілеспрямовані дії. Тілесних ушкоджень, які б достеменно могли б свідчити про здійснення потерпілим самозахисту - при експертизі трупа не виявлено. При експертизі трупа посмертних пошкоджень не виявлено. Зважаючи на тяжкість завданих тілесних ушкоджень, навіть за умови негайного надання медичної допомоги, після отримання всього комплексу тілесних ушкоджень - прогноз щодо життя потерпілого був би сумнівним;

- протоколом огляду речей від 01.08.2021, згідно з яким за адресою АДРЕСА_2 було оглянуто та вилучено ноутбук «Toshiba», екран ноутбуку без пошкоджень, на клавіатурі мається напис TOSHIBA SATELLITE L30-134», model PSL33E-00E010PL,SERIALY6071941W, LANMAC 001636ABEBCOWirelessLAN0016E39905C9;

- протоколом огляду диску від 02.08.2021, згідно з яким зафіксовано, як 01.08.2021 о 15 год 18 хв, по вул. Льотній в м. Чернігові, з правої сторони в напрямку до під`їзду рухається особа чоловічої статі, одягнений: у футболку блакитного кольору, шорти, на голові мається кепка сірого кольору, у правій руці особа тримає предмет, зовні схожий на пляшку, у лівій - предмет прямокутної форми, темного кольору. Описаний вище чоловік підходить до під`їзду, де стоїть кілька секунд та чекає поки йому відчинять двері, після чого заходить до під`їзду, у зв`язку з чим зникає з зору вказаної камери відео спостереження;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.08.2021 за участі потерпілого ОСОБА_13 , згідно якого під час слідчої дії останній докладно розповів про події, які відбувались 01.08.2021 близько 15.00 год у квартирі АДРЕСА_3 , а саме: про обставини викрадення належного йому ноутбука марки «Тоshiba» сірого кольору, та показав на статисті механізм нанесення остатньому тілесних ушкоджень;

- протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 06.08.2021, згідно з яким свідок ОСОБА_20 на фото № 2, де розміщувалась фотографія ОСОБА_10 , за загальними рисами обличчя, формою носа, губ та очей упізнав свого знайомого на ім`я ОСОБА_24 , якого 01.08.2021 зустрів на вулиці та розповів про борг ОСОБА_15 , у подальшому свідок з упізнаною особою пішли додому до ОСОБА_13 , де ОСОБА_10 , вибивши двері ногою, зайшов до квартири та забрав ноутбук.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, та за ч.3 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло та насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисника на недоведеність «поза розумним сумнівом» винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки в повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріалами кримінального провадження підтверджується і не заперечується самим обвинуваченим факт нанесення потерпілому ОСОБА_12 декількох ударів руками та ногами.

Крім того, факт спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень саме ОСОБА_10 об`єктивно підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , які теж узгоджуються з висновком експерта № 295 від 06.04.2017 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізації.

Доводи сторони захисту з приводу суперечностей у показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , щодо кількості нанесених ударів потерпілому ОСОБА_12 , яка не була усунута шляхом одночасного допиту вказаних свідків у місцевому суді, є непереконливими.

Кожен із цих осіб спостерігав лише свою частину подій під час нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 ; через давність подій вони могли сумніватися у точному викладенні деталей подій, що сталися, а тому суперечностей в їх показаннях колегія суддів не знаходить.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав недовіряти показанням цих осіб, які не перебували з обвинуваченим у неприязних стосунках, причин обмовляти ОСОБА_10 у них немає, а надані ними у судовому засіданні місцевого суду показання є логічними, послідовними, вони узгоджуються з обставинами, які вони повідомляли, а також з іншими матеріалами справи, у тому числі з протоколами за результатами проведених НСРД, і повністю підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

А тому посилання на наявність суперечностей у показаннях свідків, на чому наполягає сторона захисту, є лише бажанням переконати суд у цьому, з метою покращення становища обвинуваченого. Усі свідки були допитані у відкритому судовому засіданні і сторона захисту мала можливість поставити їм свої питання, неповноти або неправильності дослідження цих доказів судом допущено не було.

В цілому, такі аргументи сторони захисту не переконали колегію суддів у наявності таких суттєвих обставин, які б були підставою для скасування вироку.

Твердження апелянта, що жоден із свідків у кримінальному провадженні не надав показань, на підставі яких можна зробити висновок про причетність обвинуваченого до заподіяння потерпілому ОСОБА_12 22 ударів у різні частини тіла, внаслідок яких настала його смерть, не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Як уже зазначалось вище, заподіяння потерпілому ОСОБА_12 саме 22 ударів, механізм їх спричинення та локалізація підтверджується висновком експерта № 295 від 06.04.2017. Знову ж таки, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у цьому кримінальному провадженні спостерігали лише свою частину подій і надавали показання лише з приводу тих обставин, свідками яких вони були. Разом з тим, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 указали саме на ОСОБА_10 , як на особу, яка наносила удари потерпілому. Крім того, свідок ОСОБА_13 зазначав, що саме ОСОБА_10 спочатку витягнув ОСОБА_12 у коридор, а через кілька хвилин схопив його на плечі і виніс з квартири, що в даному випадку узгоджується з висновком експерта, що зважаючи на тяжкість нанесеної травми, множинність переломів ребер, після отриманого комплексу тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не міг здійснювати цілеспрямовані рухи, самостійно вийти з квартири, відтак, або побиття відбулось біля під`їзду, або потерпілого принесли на це місце.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказані свідки дійсно не повідомили про нанесення обвинуваченим ОСОБА_12 саме 22 ударів у різні частини тіла, проте висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, зроблений судом за результатом оцінки сукупності усіх досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

У цьому аспекті слід звернути увагу на правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №757/30683/16-к), відповідно до якого КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих (стосовно цього елемента доказування) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст.94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Як засвідчує судова практика, доказування суб`єктивної сторони досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як умисел чи наявність певної спеціальної мети.

З огляду на вищевказану позиції Верховного Суду, не заслуговує на увагу посилання сторони захисту на безпідставне, на їх думку, посилання суду у вироку на протокол огляду місця події від 06.04.2017 та протокол огляду речей і документів від 07.04.2017, оскільки вказані документи жодним чином не підтверджують причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину.

Доводи апелянта з приводу недопустимості доказу протоколу слідчого експерименту від 12.04.2017 з участю свідка ОСОБА_15 , оскільки, на думку захисника, під час вказаної слідчої дії фактично було здійснено допит даного свідка і, будучи допитаним у судовому засіданні місцевого суду, ОСОБА_15 категорично заперечив правдивість своїх свідчень під час слідчого експерименту, не ґрунтуються на законі, з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), приписи ч.4 ст.95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку передбаченому ст.225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст.95 КПК України. При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту.

Відповідно до рішення об`єднаної палати легітимна мета слідчого експерименту досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження.

У цьому кримінальному провадженні, де сторона захисту заперечує проти відомостей, що були отримані в ході слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_37 , твердження суду про недопустимість протоколу слідчого експерименту як доказу в кримінальному провадженні через те, що він в судовому засіданні заперечив правдивість повідомлених відомостей, не засновано на вимогах процесуального закону.

Так, указану слідчу дію було проведено 12 квітня 2017 року з метою перевірки й уточнення відомостей про подію, що сталася 05.04.2017 в присутності свідка ОСОБА_15 . Свідку було роз`яснено його права та обов`язки, його попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384, 385 КК, за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань. У слідчому експерименті брали участь два понятих, яким, відповідно до вимог статей 11, 13, 15 та 223 КПК України було роз`яснено їхні права та обов`язки. Фіксування процесуальної дії здійснювалося за допомогою цифрової відеокамери «Canon Legria HF», про що зазначено у протоколі слідчого експерименту, до протоколу долучений диск з відеозаписом слідчої дії. Протокол слідчого експерименту підписали учасники процесуальної дії та поняті, зазначивши про відсутність зауважень і доповнень.

Матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 12.04.2017 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено через короткий проміжок часу після подій, викладених у вироку, за правилами та в порядку, передбаченими ст.240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю свідка, та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від свідка ОСОБА_15 у ході слідчого експерименту.

Доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до ст.86 КПК України є допустимим. Водночас у матеріалах провадження відсутні підстави, визначені ст.87 цього Кодексу, для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом.

Посилання сторони захисту на недопустимість доказу протоколів НСРД, є неспроможними, оскільки самі слідчі (розшукові) дії були проведені за правилами та в порядку, передбаченими КПК України, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури.

Інші доводи апелянта щодо численних порушень з боку місцевого суду та відсутності по справі сукупності достатніх, належних та допустимих доказів та наявність непереборних та розумних сумнівів щодо винуватості ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження сторони захисту повністю спростовуються об`єктивними відомостями, дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, унаслідок чого судом їм надано обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч.3 ст.186 КК України на ч.2 ст.186 КК України, через відсутність в його діях кваліфікуючої ознаки «проникнення до приміщення», оскільки обвинувачений мав вільний доступ до квартири АДРЕСА_3 , де окрім потерпілого ОСОБА_13 також проживала і його дружина з трьома дітьми, слід вказати наступне.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18.04.2018 року (справа №569/1111/16-к), крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак.

У зв`язку з цим слід дотримуватися однакового підходу при кримінально-правовій кваліфікації крадіжки, грабежу та розбою, в тому числі й при інкримінуванні кваліфікуючих ознак, зокрема проникнення.

Так, вирішальним при визначенні законності чи незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою (грабежу), є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений).

Відповідно, наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.

Інша кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище. Так само мають бути кваліфіковані дії особи, яка потрапила в приміщення з вільним доступом, але залишилася в ньому з метою заволодіння чужим майном і тоді, коли режим доступу до цього приміщення змінився й став обмеженим (завершення робочого дня в магазині, музеї тощо).

Разом з тим, у діях особи, яка вчинила заволодіння майном в житлі, іншому приміщенні чи сховищі з обмеженим доступом, буде відсутня ознака «проникнення» у випадку, якщо таку особу відповідно до її службового становища (у зв`язку з роботою, правовим статусом, особливим характером діяльності підприємства, установи, організації) було наділено правом безперешкодного доступу до цих приміщень.

У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом (наприклад, з дозволу чи за запрошенням уповноваженої особи), при цьому способом доступу до майна обрала обман чи зловживання довірою, з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи також важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу розбою (грабежу) характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому, вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні розбою (грабежу), слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. Проте не можна кваліфікувати як такі, що вчинені з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, дії особи, яка потрапила до житла, іншого приміщення чи сховища без умислу заволодіти чужим майном, однак заволоділа ним.

Водночас необхідно враховувати, що розбій (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, має вищий ступінь суспільної небезпеки, оскільки відбувається посягання не лише на власність, яке полягає у протиправному вилученні чужого майна, що завдає шкоду власнику чи іншому володільцю майна, а й на фундаментальне право особи на недоторканність житла, іншого приміщення чи сховища, що знаходиться у її власності (володінні, користуванні, розпорядженні).

Тому, при інкримінуванні «проникнення» важливим є також факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою (грабежу). Вчиняючи розбій (грабіж), поєднаний з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою (грабежу), передбачати суспільно небезпечні наслідки такого протиправного входження (потрапляння) у приміщення й бажати їх настання або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати їх настання.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» у складі розбою (грабежу), суд після встановлення фактичних ознак складу вчиненого кримінального правопорушення повинен перевірити, як ці ознаки співвідносяться з ознаками складу злочину кримінально-правової норми, передбаченої у ч.3 ст.186 КК України.

Як правильно зазначається в постанові ВСУ від 15 листопада 2012 року в справі №5-15кс12в, при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Згідно з обставинами даного кримінального провадження, ОСОБА_10 незаконно потрапив до приміщення квартири АДРЕСА_3 .

Наведене підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_13 , який вказав, що він удома дивився кінофільм на ноутбуці і почув два сильні удари в двері. За третім ударом обвинувачений вибив двері і зайшов в кімнату, одразу ж ударив його кулаком в обличчя, забрав зі столу ноутбук і пішов. Це все зайняло кілька секунд.

Показання потерпілого узгоджуються з протоколом огляду місця події від 01.08.2021, а саме квартири АДРЕСА_8 , згідно якого було оглянуто вхідні двері до квартир АДРЕСА_4 , дверна ручка відсутня, в районі замку на дверній рамі маються пошкодження металевої планки, яка відведена на 0,79 см від кріплення.

Крім того, згідно з показаннями свідка ОСОБА_14 , остання у місцевому суді зазначала, що у квартирі АДРЕСА_3 проживали: вона, її чоловік - ОСОБА_21 , їх син ОСОБА_15 , рідні брати чоловіка - ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Її зять ОСОБА_10 разом з її дочкою жили в будинку поряд в одному районі.

Відтак, у ОСОБА_10 був відсутній вільний доступ до квартири АДРЕСА_3 , а тому в його діях наявна кваліфікуюча ознака «незаконне проникнення у приміщення».

Отже, позицію апелянта колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ОСОБА_10 відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого в цій частині.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його вік, сімейний стан, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

За змістом ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18.05.2017, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст.72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Щодо питання застосування правил зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, передбачених ч.5 ст.72 КК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17) зазначила, що зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч.2 ст.4 КК України, який впливає на становище особи за ст.5 КК України (поліпшує або погіршує його).

Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи в розумінні ст.5 КК України, оскільки передбачає зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У свою чергу Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи в розумінні ст.5 КК України, оскільки вводить (повертає) зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, якою редакцією ч.5 ст.72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено в частинах 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з висновком, викладеним у п.105 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Як убачається з вироку місцевого суду, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_10 вчинив до 20 червня 2017 року, тобто до прийняття Закону №2046-VIII від 18.05.2017, що набрав чинності 20.06.2017, але на момент дії Закону №838-VIII, то саме цей Закон як такий, що іншим чином поліпшує його становище, має застосовуватися до нього.

Разом з тим, 01 серпня 2021 року ОСОБА_10 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та щодо нього, згідно з ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 03.08.2021 року було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 29 вересня 2021 року (т.3, а.к.п.126-128).

06 серпня 2021 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (т.3, а.к.п.144-146).

Відповідно до постанови прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_38 від 16 серпня 2023 року, було об`єднано матеріали кримінального провадження № 0002740 від 06.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з матеріалами кримінального провадження № 0002342 від 01.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, в одне кримінальне провадження, яке зареєстровано в ЄРДР за № 0002740 (т.3, а.к.п.52-53).

У ході підготовчого судового засідання, на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2021 року, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.186 КК України, ОСОБА_10 було продовжено строк тримання під вартою до 25 листопада 2021 року.

Отже, враховуючи, що до проведення підготовчого судового засідання у цьому кримінальному провадженні, тобто до 27 вересня 2021 року, ОСОБА_10 утримувався під вартою за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, строк попереднього ув`язнення з 01 серпня 2021 року по 26 вересня 2021 року підлягає зарахуванню ОСОБА_10 у строк покарання підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; а строк попереднього ув`язнення з 27 вересня 2021 року по 25 жовтня 2023 року (дата апеляційного розгляду кримінального провадження) на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни або скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2023 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017), зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 01 серпня 2021 року по 26 вересня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015), зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 вересня 2021 року по 25 жовтня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4