Номер провадження: 11-кп/813/625/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2023 у кримінальному провадженні №0000026, внесеному до ЄРДР 05.0.12023 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роздольне, Каховського району, Херсонської області, громадянина України, маючого загальну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 04.01.2023 близько 20:00 годин знаходячись в приміщенні літньої кухні за адресою: м. Херсон, вул. 32 Східна, 25, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, умисно, наніс молотком два удари в область правої ноги ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого, відповідно до висновку судово-медичної експертизи КУ «Бюро судово-медичної експертизи» ХОР №13 від 27.02.2023 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому середньої третини діафізу правої великогомілкової кістки, закритого перелому верхньої третини малогомілкової кістки, забійної рани на передній поверхні середньої третини правої гомілки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає зміні з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ч. 1 ст. 374 КПК України не вирішив питання щодо процесуальних витрат понесених в ході проведення судово - медичної експертизи.

Просить вирок суду першої змінити та доповнити резолютивну частину вироку абзацом наступного змісту «Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №0000026, внесеному до ЄРДР 05.01.2023 у розмірі 451 грн. 68 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також особу самого обвинуваченого, а тому прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Вказує, що судом не дослідженого сприяння обвинуваченим слідству у розкритті злочину та намагання надати медичну допомогу потерпілому, а також неодноразове вибачення перед потерпілим. Наголошує, що обвинувачений має постійне місце мешкання та реєстрації. Зазначає, що ОСОБА_9 не порушував застосований до нього домашній арешт та вчасно прибував на всі судові засідання. Звертає увагу, що з часу скоєння кримінального правопорушення по теперішній час не був притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_10 будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. При цьому клопотань про участь у судовому засіданні не заявляв.

Обвинувачений ОСОБА_9 також клопотань про його обов`язкову участь у судовому засіданні не заявляв.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти розгляду апеляційних скарг за відсутності обвинуваченого та потерпілого, оскільки питання щодо погіршення становища обвинуваченого в апеляційній скарзі сторони обвинувачення не ставиться, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності обвинуваченого та потерпілого.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У апеляційній скарзі захисника не оспорюються фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Щодо доводів захисника з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема судом враховано те, що ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України є особою раніше не судимою, офіційно не працює та не перебуває на наркологічному чи психіатричному обліку.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 районний суд визнав щире каяття у вчиненому, повне визнання вини та надання правдивих свідчень.

Згідно з ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_9 районним судом не встановлено.

Орім того, судом враховано заяву потерпілого ОСОБА_10 , який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_9 для його виправлення та перевиховання необхідно призначити покарання у виді реального позбавлення волі на строк п`ять років.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити зазначене покарання, без застосування положень ст. 75 КК України, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Посилання захисника на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та за своїм розміром є несправедливим, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки характеризуючі дані в сукупності з обставинами вчиненого злочину, враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому призначена, відповідно до ст. 65 КК України правильно, тому підстав для її пом`якшення, не знаходить.

Доводи захисника, яким вона мотивує необхідність пом`якшення покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України, враховані судом першої інстанції, а покарання призначене відповідно до санкції ч. 1 ст. 121 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які сторона захисту вказує у апеляційній скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_9 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення щодо зміни вироку в частині стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат

Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Як вбачається з вироку, при вирішенні питання про стягнення процесуальних витрат, суд першої інстанції припустився невірного застосування кримінального процесуального закону.

Так, районний суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення судових витрат з обвинуваченого.

Натомість згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування залучено експертів КУ «Бюро судово-медичної експертизи» ХОР для проведення судово - медичної експертизи, відповідно до якої загальна вартість витрат, пов`язаних із залученням експертів та складання ними відповідних висновків становить 451,08 гривень.

Тобто, у даному випадку процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави, оскільки ці витрати документально підтверджені матеріалами справи.

Проте, наведені вимоги закону залишились поза увагою районного суду при ухвалені вироку відносно ОСОБА_9 .

Колегія суддів враховує вимоги чинного законодавства «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», якими акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга прокурора - задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат.

Керуючись статтями 370, 374, 404, 409, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2023 у кримінальному провадженні №0000026, внесеному до ЄРДР 05.0.12023 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - змінити в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат.

Доповнити резолютивну частину вироку абзацом наступного змісту «Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №0000026, внесеному до ЄРДР 05.01.2023 у розмірі 451 грн. 68 коп.»

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4