Справа 361/4131/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4313/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 рік обмеження волі;

- за ч. 1 ст.125 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі п.п. 1. 3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання у виді обмеження волі на один рік у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 23380 (двадцять три тисячі триста вісімдесят) гривень 07 копійок, 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень, сплачених витрат за складання висновку експертного дослідження №22-02-17 від 22.02.2017 р. та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, а всього 44 880 (сорок чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_8 про моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень, сплачених витрат за складання висновку експертного дослідження №22-02-17 від 22.02.2017 р. та моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, а всього 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 11 листопада 2016 року близько 20 години 30 хвилин прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає з сім`єю його колишня дівчина ОСОБА_12 . На першому поверсі під`їзду № 3 він очікував ОСОБА_11 , щоб з ним поспілкуватись. Приблизно о 20 годині 35 хвилин того ж дня з роботи повернувся ОСОБА_11 , з яким у ОСОБА_8 , в приміщенні під`їзду виник словесний конфлікт. ОСОБА_11 зайшов до своєї квартири, а ОСОБА_8 , в свою чергу, лишився на порозі. В цей момент, а саме приблизно о 20 годині 37 хвилин на поріг вийшла ОСОБА_10 , з якою у ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, в результаті чого у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , цього ж дня, приблизно о 20 годині 38 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи між четвертим та третім поверхом в приміщенні під`їзду №3, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з метою завдання останній тілесних ушкоджень, розуміючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, завдав два удари кулаком правої руки в лобну область голови та виличну область голови ОСОБА_10 , після чого стоячи на сходах під`їзду здійснив поштовх в область грудної клітини потерпілої, внаслідок чого тілу останньої було надано прискорення у результаті якого потерпіла отримала закритий перелом 5-ї плюсневої кістки лівої стопи зі зміщенням уламків.

Нанесені ОСОБА_10 тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи від 24.11.2016 № 285, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Окрім того, 11 листопада 2016 року приблизно о 20:10 год. ОСОБА_8 перебував між четвертим та третім поверхом в приміщенні під`їзду № 3, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де в ході розмови з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в результаті чого у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , того ж дня приблизно о 20 год. 17 хв., розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх негативні наслідки, завдав три удари кулаком своєї правої руки та коліном в область голови та обличчя потерпілого, внаслідок чого спричинив останньому підшкірну гематому повік лівого ока, садна в області носу та в лобній області зліва. Нанесені ОСОБА_11 тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи №158 від 19 грудня 2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, як незаконний та необґрунтований, і закрити кримінальне провадження. Вказує, що суд ухвалюючи вирок, не здійснив аналізу події у всій сукупності, адже він за результатами події перебував у двох статусах, обвинуваченого за цим кримінальним провадження і потерпілим за іншим, причому характер отриманих ним травм свідчить про умисний замах на його життя та здоров`я, адже його били по голові маленьким молоточком. Зазначає, що свідчення потерпілих у різний період часу містять суперечливі показання щодо місця сутички, учасників сутички, характеру його дій та самих потерпілих, не встановлено обставин виникнення сутички і її призвідця та адекватності його дій та дій ОСОБА_13 , не встановлено механізму отримання останньою травми ноги, не підтверджено агресивність його дій перед початком сутички, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між його діями та отриманням ОСОБА_14 травми. Отже, апелянт вважає, що рішення суду було прийнято без належної оцінки наданої стороною захисту доказів, а у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення належними доказами не доведено його винуватість.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури просить вирок змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_8 засудженим: - за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності; - за ч. 1 ст.125 КК України у виді 100 годин громадських робіт та на підставі п.1 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

Обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляду його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора та представника потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, тобто вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, і є правильними.

Вказані висновки підтверджуються показаннями потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

З пояснень потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що 11 листопада 2016 року близько 20 години, за адресою АДРЕСА_2 в приміщенні під`їзду №3 свого будинку зустрів ОСОБА_15 , який пропонував йому поговорити з приводу відносин з його дочкою ОСОБА_16 , оскільки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 раніше зустрічалися. ОСОБА_11 піднявся до себе в квартиру не зачинивши дверей, оскільки не відчував небезпеки з боку ОСОБА_18 . Зайшовши в квартиру повідомив дружині та дочці, що прийшов ОСОБА_19 . В подальшому почув крики дружини, побачив, що його дружина виштовхнула ОСОБА_20 з квартири в парадне на сходи, де ОСОБА_21 наносив удари дружині по голові і обличчю, хапав за горло, при цьому вимагав у неї гроші у розмірі 10 тис. доларів. Він поспішив на допомогу дружині, де на сходах зав`язалась боротьба. ОСОБА_21 затиснув його голову лівою рукою і в той самий час став наносити йому удари по обличчю кулаком своєї правої руки та коліном. Його дружина отримала від ОСОБА_21 декілька ударів по голові, один з них був особливо сильним, після чого ОСОБА_21 відштовхнув її, яким саме чином він не пам`ятає. Внаслідок дій обвинуваченого чого він отримав тілесні ушкодження на обличчі, а його дружина зламала ногу.

З показань потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що 11.11.2016, приблизно о 20 годині 20 хвилині, чоловік повертався з роботи, на першому поверсі зустрів ОСОБА_8 , той сказав. що хоче поговорити. Чоловік піднявся на четвертий поверх, оскільки проживали по АДРЕСА_3 . Чоловік зайшов до квартири, вона перебувала у ванній кімнаті з 6-річним сином, чоловік пішов у кімнату до дочки. Коли вона вийшла, ОСОБА_8 стояв на порозі квартири, двері не були зачинені, вона була здивована, бо вперше, що почула, що вони винні 10 000 доларів США, відчула удари. Перший удар ніхто не бачив, чоловік був у кімнаті доньки. Вже не пригадує скільки ударів, куди саме та якою рукою наносив ОСОБА_8 . Пам`ятає, що хотіла, щоб дитина не чула у ванній кімнаті ні бійки, ні криків, тому виштовхнула ОСОБА_8 на східцевий майданчик. ОСОБА_8 бив в основному по обличчю, голові, грудній клітині, тримав за горло і тягнув по сходам на перший поверх, вона намагалася захищатися, відчула, що нога неприродньо вивернулась, але не змогла зупинитися. З квартири вибіг чоловік, намагався допомогти, але ОСОБА_8 голову чоловіка затис рукою, і наносив удари чоловіку - розбив око. Потім ОСОБА_8 залишив чоловіка, штовхнув її та вона впала на сходи, відчувши сильний біль, вважала, що саме тоді відбувся перелом зі зміщенням, але потім пізніше лікар сказав, що вважає, що зламала ногу коли ОСОБА_8 тяг по сходах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , як під час досудового розслідування, зокрема при поданні заяви про кримінальне правопорушення від 11.11.2016 р., при проведенні слідчого експерименту від 16.01.2017 р., так і в суді послідовно розповідали про обставини вчиненого щодо них злочину та пояснювали, що дійсно обвинувачений заподіяв їм тілесні ушкодження, при цьому чітко відтворювали обставини, механізм та локалізацію нанесення ушкоджень, будь-яких суперечностей в ході проведення слідчого експерименту судом не встановлено. Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що показання потерпілих містять суперечності не знайшли свого підтвердження.

Доводи ОСОБА_8 про те, що не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між його діями та отримання потерпілою ОСОБА_10 травми ноги спростовуються висновком судово-медичного експерта №09/285-16 від 09.03.2017, з якого вбачається, що враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі по освідуванню потерпілої ОСОБА_10 , могли утворитися при обставинах, вказаних потерпілою в протоколі допиту та при проведенні слідчого експерименту, а саме, синець в лобній області справа та підшкірна гематома в правій виличній області - від двох ударів кулаком в зазначеній області, закритий перелом основи п`ятої плюсневої кістки лівої стопи змішенням уламків-під час падіння зі сходів після надання тілу прискорення (поштовху чи удару в область грудної клітини).

Вказані обставини також підтверджуються даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16.01.2027 та відеофайлами до нього, з яких вбачається як та яким способом потерпілій ОСОБА_22 були нанесені тілесні ушкодження.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що суд не взяв до уваги той факт, що за результатами події він перебував у статусах обвинуваченого та потерпілого, оскільки суд проводив судовий розгляд в межах даного провадження, де ОСОБА_8 перебував в статусі обвинуваченого і не вправі надавати оцінку його діям в іншому кримінальному провадженні, де він перебуває в статусі потерпілого.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що твердження сторони захисту про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження і за інших обставин, суд визнав неспроможними, оскільки будь-яких підтверджуючих даних про це матеріали справи не містять.

Отже, суд першої інстанції, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, правильно визнав їх належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень, за встановлених у судовому засіданні обставинах потерпілому ОСОБА_11 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та у заподіянні потерпілій ОСОБА_10 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за встановлених у судовому засіданні обставинах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, і доводи апеляційної скарги цього не спростовуються.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на підставі ч.1 ст. 70 КК України із остаточним призначенням ОСОБА_8 покарання у виді 1 року обмеження волі.

Так, у диспозиціях п.1 та п.3 ч.1 ст. 49 КК України йдеться про окремі кримінальні правопорушення, а тому призначення покарання та звільнення від його відбування з вказаної підстави повинно застосовуватися окремо до кожної статті та виходячи із строків давності стосовно кожного із діянь, які складають ідеальну сукупність злочинів, обраховуючи їх самостійно.

Встановлено, що ОСОБА_8 , вчинивши кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 та ч.2 ст. 125 КК України, 11.11.2016, тобто станом на момент ухвалення судом вироку строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України відповідно до п.1 ч.1 ст. 49 КК України та за ч.1 ст. 122 КК України відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України сплили. Отже, враховуючи, що вказаний строк не переривався та не зупинявся, а обвинувачений своєї вини не визнав, то ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного покарання на підставах, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України окремо щодо кожного кримінального правопорушення без призначеного остаточного покарання за ч.1 ст. 70 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим: - за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, та на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності; - за ч. 1 ст.125 КК України у виді 100 годин громадських робіт та на підставі п.1 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя