Справа № 199/88/24
УХВАЛА

іменем України

2024 року січня місяця 10 дня м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000016 від 08.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000016 від 08.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме транспортного засобу марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від вказаного транспортного засобу.

Клопотання обґрунтовується тим, що 08.01.2024 до ВП №1 надійшов рапорт від працівників УПП в Дніпропетровській області, в якому йдеться про те, що під час патрулювання Амур-Нижньодніпровського району, а саме біля перехрестя вул. Донецьке шосе та вул. Чернігівська, зупинили транспортний засіб марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого під час поверхневої перевірки виявлено у кишені куртки кристалічну речовину білого кольору, яку в подальшому було вилучено у присутності двох понятих (ЖЄО 645 від 08.01.2024).

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що 08.01.2024 у період часу з 19:45 години по 19:55 годину, під час огляду місця події біля перехрестя вул. Донецьке шосе та вул. Чернігівська у м. Дніпро, дізнавачем СД ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5 вилучено транспортний засіб марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено та опечатано на території ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 17, та ключі з технічним паспортом, які поміщено та опечатано в сейф пакеті № PSP2356955.

Далі, 08.01.2024 дізнавачем сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 було винесено постанову про визнання речовими доказами і вирішення питання про їх зберігання, а саме: транспортного засобу марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від вказаного транспортного засобу.

Таким чином, в ході досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що вище визначені предмети та транспортний засіб можуть бути використані, як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення.

У своєму клопотанні дізнавач зазначає, що існує ризик того, що вказаний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього можуть бути приховані, пошкоджені, може відбутися їх псування, зникнення, втрата, знищення, перетворення, пересування, передача, відчуження або використання.

У судове засідання дізнавач сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 не з`явилася, надавши заяву про розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримала та просила задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, просив розглянути клопотання згідно норм чинного законодавства.

Вивчивши подане клопотання та докази, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на транспортний засіб, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, слідчий суддя вважає необхідним у задоволенні поданого клопотання відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.01.2024 до ВП №1 надійшов рапорт від працівників УПП в Дніпропетровській області, в якому йдеться про те, що під час патрулювання Амур-Нижньодніпровського району, а саме біля перехрестя вул. Донецьке шосе та вул. Чернігівська, зупинили транспортний засіб марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого під час поверхневої перевірки виявлено у кишені куртки кристалічну речовину білого кольору, яку в подальшому було вилучено у присутності двох понятих (ЖЄО 645 від 08.01.2024).

08.01.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 309 КК України.

Постановою дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 08.01.2024, вилучений під час огляду 08.01.2024 транспортний засіб марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від вказаного транспортного засобу, визнано речовими доказами та передано на зберігання до стоянки відділення поліції №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

За змістом ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 1 статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Ініціювання дізнавачем питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, а саме: транспортний засіб марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від вказаного транспортного засобу, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст. 170 КПК України та обґрунтування необхідності арешту майна.

В порушення ч. 2 ст. 171 КПК України до клопотання не додано відповідних копій документів та інших матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, дізнавач посилається на те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучений транспортний засіб, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є речовими доказами у кримінальному провадженні, внаслідок чого відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Утім, слідчий суддя вважає, що посилання в клопотанні на те, що є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.

Звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно, дізнавачем не наведено достатніх доказів на підтвердження того, що зазначений транспортний засіб є речовим доказом та має доказове значення у даному кримінальному провадженні, оскільки не є знаряддям злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Суд також звертає увагу, що постанова дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 08.01.2024 про визнання транспортного засобу марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів від вказаного транспортного засобу речовими доказами у кримінальному провадженні, будь-яких посилань, фактичних даних на підтвердження того, що вони відповідають вимогам ст. 98 КПК України, не містить, що свідчить про формальність цього процесуального документу.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, доводи дізнавача про те, що зазначене у клопотанні майно є речовими доказами кримінального правопорушення, відповідно до ст. 98 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджуються наданими до клопотання матеріалами кримінального провадження.

Судом також встановлено, що клопотання дізнавача не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, крім посилання останнього на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено 08.01.2024 в ході огляду, та не можуть бути підставою для порушення права власника майна, передбаченого ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000016 від 08.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України відмовити.

Зобов`язати уповноважену особу ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в рамках кримінального провадження №0000016 від 08.01.2024, повернути транспортний засіб марки Опель Аскона, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від вказаного транспортного засобу, які було вилучено в ході огляду 08.01.20214, володільцю зазначеного майна.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

10.01.2024