Справа № 752/1274/24
Провадження № 1-кс/752/1164/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м.Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0001087 від 18.09.2023,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання у якому слідчий просить: накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, із забороною користування, відчуження та розпорядження, на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку за адресою: Київська область, Бородянський р-н, с. Торф`яне, кадастровий номер :02:001:0844, площею 0, 0546 га, (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 210).

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється розслідування кримінального провадження № 0001087 від 18.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , які перебуваючи за кордоном, будучи достовірно обізнаними про дію воєнного стану у державі та проведенням загальної мобілізації, знаючи про неможливість вільного виїзду закордон осіб чоловічої статі призовного віку, з корисливих мотивів, пропонували за грошову винагороду за допомогою інших невстановлених осіб, з якими діяли у злочинній попередній змові, посприяти у виготовлені та наданні недостовірних документів, що свідчили б начебто до приналежності таких осіб до громадських волонтерських (гуманітарних) організацій, внесенні їх до системи «Шлях», що надало б як наслідок дозвіл безперешкодно незаконно перетнути державний кордон таким особам для власних цілей останніх, але не пов`язаних з гуманітарною діяльністю.

Так, у листопаді 2022 року, більш точного часу встановити не вдалося, у невстановленому місці, ОСОБА_6 в ході телефонної розмови познайомилася з ОСОБА_8 якому запропонувала послуги з надання засобів для незаконного перетину державного кордону України. В ході спілкування ОСОБА_6 повідомила, що за грошову винагороду вона може посприяти у незаконному перетині державного кордону України шляхом надання документів щодо членства у громадській організації та зайняття волонтерською (гуманітарною) діяльністю з подальшим внесенням таких даних до системи «Шлях», яка надає право на перетин державного кордону особі чоловічої статі призивного віку під час воєнного стану. При цьому ОСОБА_6 зазначила, що ніякою волонтерською діяльністю ОСОБА_8 насправді займатись не потрібно, а документи потрібні лише для перетину кордону та останній зможе не повертатись до України.

У період з 04.01.2023 по 01.02.2023 ОСОБА_6 з метою виготовлення документів для виїзду за кордон отримала від ОСОБА_8 через месенджер «WhatsApp» копію паспорта громадянина України, паспорта для виїзду за кордон та посвідчення водія видані на ім`я ОСОБА_8 , які в подальшому, у невстановленому слідством місці та у невстановлений слідством спосіб передала ОСОБА_7 з метою організації підготовки пакету документів для виїзду за кордон.

Після чого ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.03.2023 з метою отримання грошових коштів повідомила ОСОБА_7 , яка являється фізичною особою підприємцем та керівником БО «Благодійний Фонд «Турботливість» про необхідність внесення до системи «Шлях» в якості водія-волонтера ОСОБА_8 з метою безперешкодного перетину ним державного кордону України без мети зайняття волонтерською діяльністю та необхідності повернення в Україну.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 07.03.2023, при невстановлених обставинах, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_7 , яка діяла за попередньою змовою та під єдиним спільним умислом з ОСОБА_6 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на сприяння особам у незаконному перетині через державний кордон України, діючи з корисливих мотивів, за допомогою інших невстановлених осіб внесла до системи «Шлях» відомості з Наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України № 129 від 07.03.2023, про те, що ОСОБА_8 дозволяється виїзд за межі України як водію, який здійснює перевезення для потреб Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану на замовлення ФОП ОСОБА_7 .

У невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на сприяння особам у незаконному перетині через державний кордон України, діючи з корисливих мотивів залучили до своєї протиправоної діяльності ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .

В подальшому 03.04.2023 о 16 год 16 хв ОСОБА_6 реалізуючи спільний злочинний умисел на сприяння особам у незаконному перетині через державний кордон України, шляхом внесення до системи «Шлях» в якості водія-волонтера ОСОБА_8 з метою безперешкодного перетину ним державного кордону України, через месенджер «WhatsApp» повідомила про необхідність передачі грошових коштів в сумі 4 000 Євро ОСОБА_5 та 2 000 ОСОБА_9 , зазначивши в повідомленні номери телефонів останніх.

02.05.2023 о 17 год 58 хв в розмові через месенджер «WhatsApp» ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_8 про зміну умов, а саме збільшення суми оплати за безперешкодний перетин державного кордону України до 10000 Євро.

В подальшого 08.05.2023 о 22 год 02 хв в розмові через месенджер «WhatsApp» ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_8 про необхідність передачі грошових коштів у розмірі 4000 Євро попередньо узгодивши місце та час передачі грошових коштів з ОСОБА_9 .

Після чого, 10.05.2023 о 16 год 22 хв перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , діючи за вказівками ОСОБА_6 та попередньою домовленістю з ОСОБА_9 , яка не будучи обізнаною про злочинний умисел ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо сприяння перетину через державний кордон України військовозобов`язаних осіб за грошову винагороду, в ході зустрічі передав ОСОБА_9 готівкові кошти у розмірі 4000 Євро, як основну частину завдатку за виготовлення пакету документів для виїзду за кордон, частину з яких остання мала передати ОСОБА_6 , а іншу частину через ОСОБА_5 передати ОСОБА_7 .

В свою чергу ОСОБА_9 на вимогу ОСОБА_6 частину грошових коштів у валюті Євро обміняла, замінивши купюри на інші, які знаходилися у власності останньої.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15.05.2023 ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_5 щодо необхідності отримання від ОСОБА_9 переданих ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 4000 Євро.

В свою чергу ОСОБА_5 реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на сприяння особам у незаконному перетині через державний кордон України, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою з ОСОБА_7 , залучила до протиправоної діяльності ОСОБА_10 , який 15.05.2023, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, у невстановлений досудовим розслідуванням час, на вимогу ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 4 000 Євро, які в подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці передав ОСОБА_5 , частина з яких була вилучена за місцем проживання останньої.

Після чого, перебуваючи за межами України ОСОБА_7 , у невстановленому досудовим розслідуванням місті та у невстановлений досудовим розслідуванням час, будучи обізнаною про отримання грошових коштів ОСОБА_5 з метою сприяння особам у незаконному перетині через державний кордон України надала вказівку ОСОБА_11 щодо необхідності оформлення документів для виїзду за кордон для ОСОБА_8 .

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 19.05.2023, ОСОБА_5 , за вказівкою ОСОБА_7 з метою усунення перешкод у перетині державного кордону України виготовила посвідчення № 089 видане 05.04.2023 Благодійним фондом «Турботливість» на ім`я ОСОБА_8 , договір про провадження волонтерської діяльності № 10/5/23 від 10.05.2023, лист БО «Віртус» вих. № 5 від 31.03.2023 на 1 арк., обґрунтування щодо обсягів вантажів та кількості транспортних засобів, необхідних для їх перевезення від 21.04.2023, довіреність № 10/5/23 на ім`я ОСОБА_8 за підписом ОСОБА_7 .

Після чого 19.05.2023 ОСОБА_6 будучи обізнаною про наявність підготовлених ОСОБА_5 та ОСОБА_10 документів необхідних для виїзду за кордон, організувала зустріч ОСОБА_8 з невстановленою досудовим розслідуванням особою чоловічої статі в ході якої біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши їх попередньо від ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , невстановлена особа передала для ОСОБА_8 засіб для незаконного переправлення через державний кордон України, а саме: посвідчення № 089 видане 05.04.2023 Благодійним фондом «Турботливість» на ім`я ОСОБА_8 , договір про провадження волонтерської діяльності № 10/5/23 від 10.05.2023, лист БО «Віртус» вих. № 5 від 31.03.2023 на 1 арк., обґрунтування щодо обсягів вантажів та кількості транспортних засобів, необхідних для їх перевезення від 21.04.2023, довіреність № 10/5/23 на ім`я ОСОБА_8 за підписом ОСОБА_7 , перелік водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах режиму воєнного стану № 129 від 07.03.2023.

Після чого, 06.06.2023 о 10 год 12 хв, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , продовжуючи спільний злочинний умисел, спрямований на сприяння особам у незаконному перетині через державний кордон України, діючи з корисливих мотивів, за допомогою месенджера «WhatsApp» повідомила ОСОБА_8 про необхідність передачі залишку, а саме другої частини грошових коштів в розмірі 6000 Євро з метою безперешкодного перетину державного кордону України.

В подальшому 06.06.2022 о 12 год 25 хв ОСОБА_8 діючи за вказівкою ОСОБА_6 та за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 перебуваючи біля будинку за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, в ході зустрічі передав через ОСОБА_9 для ОСОБА_6 та ОСОБА_7 другу частину грошових коштів в сумі 6000 Євро з метою безперешкодного перетину державного кордону України під виглядом волонтера БФ «Турботливість».

22.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрювана ОСОБА_5 є власником земельної ділянки за адресою: Київська область, Бородянський р-н, с. Торф`яне, кадастровий номер :02:001:0844, площею 0, 0546 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210).

Слідчий зазначає, що у органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що існує реальна загроза відчуження належного на праві власності ОСОБА_5 майна. Незастосування даного виду заходу забезпечення суттєво зашкодить кримінальному провадженню.

Метою арешту майна підозрюваної є конфіскація майна як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На підставі зазначеного слідчий просить про задоволення клопотання.

Також слідчий у клопотанні просить зметою забезпечення арешту майна здійснити розгляд клопотання без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали справи, керуючись положеннями ч. 2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе здійснити розгляд клопотання без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність у якій зазначив, що клопотання підтримує та просить про його задоволення.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

У разі арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Встановлено, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється розслідування кримінального провадження № 0001087 від 18.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу (ч. 3 ст. 111 КПК України).

За змістом ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

22.01.2024 у кримінальному провадженні №0001087 від 18.09.2023 старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 , за погодженням з прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , склав письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У зв`язку із невстановленням місцезнаходження ОСОБА_5 та неможливістю вручення їй повідомлення про підозру особисто у день його складення орган досудового розслідування 22.01.2024: на останню відому адресу проживання, а саме: АДРЕСА_3 , надіслав повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України; примірник повідомлення про підозру для передачі залишено для батька ОСОБА_5 , а саме ОСОБА_13 , 1952 р.н.; на відомий номер телефону ОСОБА_5 НОМЕР_1 та за допомогою месенджерів «Telegram» та «Viber» скеровано копію повідомлення про підозру, які того ж дня прочитані ОСОБА_5 , що підтверджується долученими до матеріалів справи відомостями.

Окрім того, 24.01.2024 органом досудового розслідування розміщено оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» №17 щодо повідомлення про підозру та необхідність прибуття до СУ ГУ НП у м. Києві для проведення слідчих дій, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що орган досудового розслідування належним чином вжив заходів для вручення у спосіб передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України ОСОБА_5 повідомлення про підозру, тому остання набула у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваної.

У судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження, додані слідчим до клопотання на обґрунтування обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дій ОСОБА_5 , дослідження цих документів у сукупності формують у слідчого судді внутрішнє переконання, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні, та що до їх вчинення може бути причетна ОСОБА_5 , тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України, яка інкримінується ОСОБА_5 , передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, суд може призначити їй покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваної з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Згідно наявних в матеріалах справи відомостей встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває земельна ділянка за адресою: Київська область, Бородянський р-н, с. Торф`яне, кадастровий номер :02:001:0844, площею 0, 0546 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.01.2024.

Отже, слідчий суддя, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку, що на вказане майно підозрюваної може бути накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Оцінюючи підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчий суддя враховує, що чинним кримінальним процесуальним законом передбачено правову підставу та умови обмеження права власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч. 5 ст. 173 КПК України).

З огляду на те, що правовою підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, враховуючи доведеність слідчим існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших негативних наслідків, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона користування, відчуження та розпорядження майном виправдовує у цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.

Керуючись ст. 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Задовольнити клопотання.

Накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною користування, відчуження та розпорядження, а саме на: земельну ділянку за адресою: Київська область, Бородянський р-н, с. Торф`яне, кадастровий номер :02:001:0844, площею 0, 0546 га, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210).

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1