Справа № 159/1437/23 Провадження №11-кп/802/466/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000079, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ковеля Волинської області, громадянку України, з середньою освітою, непрацюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:

- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2023 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим терміном на 2 роки,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

У відповідності з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75, 76 КК України обвинувачену ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Визначено покарання у виді штрафу, на підставі ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 27 лютого 2023 року близько 13 години, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , на грунті тривалих особистих неприязних відносин, під час раптового виниклого конфлікту із рідним братом ОСОБА_10 , з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, нігтями пальців правої руки, нанесла подряпини по грудній клітці потерпілого. Після чого, тримаючи один одного за верхній одяг, спричинила укус зубами лівого передпліччя ОСОБА_10 , продовжуючи умисні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , вона, взявши в ліву руку фарфорову вазу світло коричневого кольору з отвором та двома фігурами у формі ведмедів, яка стояла на тумбі в коридорі, нанесла нею один удар в потиличну ділянку голови потерпілого, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді гематоми середньої третини лівого передпліччя з ранами, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та забою з синцем потиличної ділянки волосистої частини голови посередині, саден шиї посередині та зліва, саден верхньої та середньої третин лівого передпліччя, садна середньої третини правого плеча, синця грудної клітки по середині з садном, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми діями, які виразились у завданні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченої, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що судом під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не дотримані вимоги ч. 4 ст. 70 КПК України, одночасно помилково ухвалено рішення про застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та повного складання покарань згідно попереднього вироку Ковельського міськрайонного суду від 28.02.2023, яким призначено умовне покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статтей 75, 76 КК України. На переконання прокурора, такий підхід є неправильним і таким, що не узгоджується з висновками Об`єднаної палати Верховного Суду щодо алгоритму призначення покарання у такій ситуації.

Таким чином, на думку сторони обвинувачення, попередній вирок щодо ОСОБА_7 , за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням та цей вирок, за яким обвинуваченій призначено покарання, що належить відбувати реально, слід виконувати самостійно.

Просить оскаржений вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватою за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 1700 гривень. З резолютивної і мотивувальної частин вироку виключити посилання про застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень згідно оскарженого вироку і вироку Ковельського міськрайонного суду від 28.02.2023 за ст. 390-1 КК України. Вирок Ковельського міськрайонного суду від 28.02.2023 про засудження ОСОБА_7 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільнення від його відбування на підставі ст. 75, 76 КК. України з випробуванням на строк 2 роки виконувати самостійно. У решті вирок Ковельського міськрайонного суду від 06.04.2023 залишити без змін.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_10 , в судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення судового засідання у його відсутності. Інші учасники судового провадження вважали за можливе проведення судового засідання за відсутності потерпілого та не заперечували проти продовження судового розгляду.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченої та її захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вище вимог закону суд першої інстанції належним чином не дотримався.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що судом першої інстанції кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 розглянуто в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 382 КПК України, на підставі заяв останньої про беззаперечне визнання своєї вини та потерпілого ОСОБА_10 про згоду на розгляд обвинувального акта щодо ОСОБА_7 у спрощеному порядку та за їх відсутності.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин, правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження і ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні судом першої інстанції та учасниками процесу не оспорюються. Тому, згідно зі ст. 404 КПК України у зазначеній частині оскаржене судове рішення у апеляційному порядку не перевіряється.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступку, що обвинувачена раніше була судима, на обліках в наркологічному та психоневрологічному центрі не перебуває.

Щире каяття визнано судом першої інстанції як обставина, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 .

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та про можливість призначення їй покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, а саме його вид та розмір в повній мірі відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для її виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному.

В свою чергу, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, на думку суду апеляційної інстанції, є слушними.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, у разі коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Вказане також узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладеним у постанові Верховного суду від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17, відповідно до якої у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону, залишив поза увагою те, що обвинувачена раніше була засуджена вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2023 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим терміном на 2 роки.

При цьому діяння, яке інкримінується обвинуваченій у цьому кримінальному провадженні, за яке вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, вчинене 27.02.2022 року, тобто до постановлення вироку Ковельським міськрайонним судом Волинської області від 28.02.2023, від відбування покарання за яким вона звільнена з випробуванням. Тому, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд помилково застосував ч. 4 ст. 70 КК України та призначив за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнивши обвинувачену ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, при цьому зазначив про виконання покарання у виді штрафу, на підставі ст. 72 КК України самостійно.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вбачає слушною позицію прокурора про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 було безпідставно застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, тоді як кожний вирок повинен виконуватися самостійно.

За правилами ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, що прямо зазначені у вказаній нормі закону, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На думку апеляційного суду, зміна порядку призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 не погіршує її становище, оскільки відбувається не більше, ніж уточнення правового порядку призначення покарання, вид та розмір якого не змінюється.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та вважає за необхідне виправити допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність шляхом зміни оскарженого вироку.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає, що обвинуваченій ОСОБА_7 слід залишити призначене судом першої інстанції покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. Вирок Ковельського міськрайонного суду від 28.02.2023 про засудження ОСОБА_7 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік зі звільненням від його покарання на підставі ст. 75, 76 КК з випробуванням на строк 2 (два) роки виконувати самостійно.

Разом з тим, необхідно виключити з резолютивної та мотивувальної частин вироку посилання про застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень згідно оскарженого вироку та вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2023 за ст. 390-1 КК України.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Залишити ОСОБА_7 покарання призначене вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Виключити з резолютивної та мотивувальної частин вироку посилання про застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень згідно оскарженого вироку та вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.02.2023 за ст. 390-1 КК України.

Вирок Ковельського міськрайонного суду від 28.02.2023 про засудження ОСОБА_7 за ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік зі звільненням від його покарання на підставі ст. 75, 76 КК з випробуванням на строк 2 (два) роки виконувати самостійно.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: