ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Фастів Київська область 24.01.2024 року

Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

з участю серетаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000023 від 17.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Перевірив надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2024 року до слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна.

Як зазначено в клопотанні, в провадженні слідчого відділу Фастівського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003453 від 02.12.2023 з попередньою кваліфікацією передбаченою ч. 3 ст. 307 КК України.

В ході проведення досудового розслідування, 02.12.2023 року в чергову частину Фастівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від працівників СРПП Вп № 3 Фастівського РУП про те, що на автодорожній магістралі 05 «Київ-Одеса» 39 км поблизу села Хлепча Фастівського району Київської області за порушення ПДР зупинено автомобіль марки «Mitsubishi» моделі Lancer р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , в салоні якого при проведенні поверхневої перевірки виявлено поліетиленові пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, зовні схожою на психотропну речовину, обіг якої обмежено-амфетамін.

02.12.2023 року дані відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003453, з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 309 КК України.

Під час проведення обшуку зазначеного автомобіля 02.12.2023 в його салоні було виявлено і вилучено сім поліетиленових пакетів з порошкоподібною речовиною білого кольору, зовні схожою на психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін.

В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.12.2023 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2023 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на тридцять днів, тобто до 31.12.2023 включно.

Постановою старшого слідчого СВ Фастівського РУП від 02.12.2023 року змінено кваліфікацію в кримінальному провадженні № 0003453 з ч. 3 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 307 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ Фастівського РУП від 22.12.2023 року змінено кваліфікацію в кримінальному провадженні № 0003453 з ч. 1 ст. 307 КК України на ч. 3 ст. 307 КК України.

22.12.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2023 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 02.02.2024 року.

Постановою старшого слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 16.01.2024 року автомобіль марки «Mitsubishi» моделі Lancer р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом.

Як вказує прокурор в клопотанні, санкція статті 307 частини 3 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому оскільки ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «Mitsubishi» моделі Lancer р.н. НОМЕР_1 , який є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, на вказаний автомобіль необхідно накласти арешт.

Положеннями ст. 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За положеннями ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10 ст.170 КПК).

Відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вказує прокурор в клопотанні, санкція статті 307 частини 3 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому оскільки ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «Mitsubishi» моделі Lancer р.н. НОМЕР_1 , який є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, у сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, на вказаний автомобіль необхідно накласти арешт.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (частина 1 статті 59 КК). Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК).

За вимогами п.3 ч.2 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

З матеріалів клопотання вбачається, що 22.12.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Крім того, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з положеннями ст.ст.132, 173 КПК також повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

При розгляді клопотання встановлено, що наведені у клопотанні прокурора підстави для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження знайшли своє підтвердження.

Згідно протоколу обшуку від 02.12.2023 року проведеного старшим слідчим СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 , на підставі постанови про проведення невідкладного обшуку, автомобіль марки «Mitsubishi» моделі Lancer р.н. НОМЕР_1 було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Фастівського РУП.

Щодо вирішення слідчим суддею, питання про арешт майна, яке правомірно, відповідно до ухвали слідчого судді про надання права на обшук, тимчасово вилучене, при порушенні строку звернення слідчим, прокурором із клопотанням про арешт, відбувається в період часу, коли режим тимчасового вилучення припинився і не відноситься до тимчасово вилученого майна (пункт 3 частини 1 статті 169 КПК).

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зазначає, що вирішення питання щодо арешту майна залежить від того, чи має воно значення для досягнення завдань кримінального провадження при цьому, враховуючи розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для підозрюваного, прокурором в клопотанні зазначено, що правовою підставою накладення арешту на майно є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.170-172 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Накласти арешт на автомобіль марки «Mitsubishi» моделі Lancer р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований та належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали направити до СД Фастівського РУП ГУНП в Київській області для негайного виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1