Провадження №11-кп/801/1248/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002047 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Хмельницької області Полонського району м. Полонне, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

представника потерпілої - захисника: ОСОБА_10

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2023 року в частині призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки , звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України та покласти обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України та покласти обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2023 року визнано винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення ВВ КНДІСЕ МЮ України судової автотехнічної експертизи № 8541/8542/20-21 від 01.04.2021 та Вінницьким НДЕКЦ МВС України судової експертизи технічного стану транспортних засобів № СЕ-19/102-21/9075-ІТ від 19.07.2021 в сумі 3603 (три тисячі шістсот три) грн. 88 коп.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2020 на майно, яке вилучено в ході огляду місця події 01.12.2020, а саме автомобіль марки: «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 являється ОСОБА_11 , та який перебував у користуванні ОСОБА_6 скасовано.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме автомобіль марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який поміщено на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області - повернуто власнику ОСОБА_11 .

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: лазерний диск помаранчевого кольору, на якому міститься відеозапис з відеокамери, що знаходиться на перехресті вулиць Келецька-В. Інтернаціоналістів та направлена на проїзну частину вул. Келецької і належить виконавчому комітету ВМР, на якому зафіксована подія ДТП від 01.12.2020, приєднаний до матеріалів кримінального провадження - залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

01 грудня 2020 близько 12:00 години ОСОБА_6 , немаючи посвідчення водія відповідної категорії, керуючи технічно-несправним автомобілем марки «Renault Master» приїхав до супермаркету «Сільпо», що знаходиться у м. Вінниці, по вул. Келецька, 105, залишив транспортний засіб не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, на території вказаного супермаркету, що має кут нахилу по напрямкудо вул. Воїнів Інтернаціоналістів, внаслідок чого стався самовільний рух даного автомобіля по напрямку розташування. Вказаний автомобіль, рухаючись у некерованому стані, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка проходила повз передню частину автомобіля, справа-наліво по ходу його розташування. Внаслідок вказаної події ОСОБА_12 була госпіталізована до ВМКЛ ШМД де померла під час медичної допомоги 01.12.2020.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1177 від 02.03.2021 внаслідок даної події ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла: синці та садна тулуба та кінцівок, крововиливи в м`які тканини тулуба та кінцівок, розрив ключично-акроміального з`єднання справа, закритий перелом обох кісток правого передпліччя, закритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритий перелом лобкової кістки справа , закриті переломи обох сідничних кісток, множинні переломи ребер по декількох анатомічних лініях, забиття та розриви обох легень, двобічний гемопневмоторакс, розриви печінки, крововилив в черевну порожнину, забій лівої нирки, розрив сечового міхура. Ушкодження у ОСОБА_12 виникли від дії твердих тупих предметів, що діяли зі значною силою, 01.12.2020 в момент дорожньо-транспортної пригоди. Смерть ОСОБА_12 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_12 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечна для життя і стоїть у причинному зв`язку зі смертю».

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 8541/8542/20-21 від 01.04.2021: «Самовільний рух автомобіля RenaultMaster реєстраційний номер НОМЕР_1 , за обставин, які вказав ОСОБА_6 , можливий»;

«В заданій дорожній ситуації, при експлуатації автомобіля перед зупинкою та стоянкою перед ДТП, в діях водія автомобіля RenaultMaster реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачалась невідповідність вимогам п. п. 31.1, 31.4.1 (д) Правил дорожнього руху України, а пари його зупинці-технічним нормам вимог п. 15.12 Правил дорожнього руху України які, з технічної точки зору, стали причиною виникнення події даної ДТП».

Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-21/9075-ІТ від 19.07.2021:

«На момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в технічно-несправному, обмежено працездатному стані»;

«На момент огляду стоянкова гальмівна система автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в технічно несправному стані і не відповідала вимогам п. 31.4.1 (д) Правил Доржнього руху України, що з технічної точки зору стало причиною самовільного руху автомобіля при відключеному від трансмісії двигуні»;

«До моменту ДТП гальмівна система автомобіля Renault Master реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилась в технічно несправному та обмежено працездатному стані і не відповідала вимогам п. 31.4.1 (а) та п. 31.4.1 (д) Правил дорожнього руху України, причому водій мав об`єктивну можливість виявити дані несправності під час проведення відповідного, передбаченого заводом-виробником, технічного обслуговування»;

«Оскільки під час експертного огляду у вузлах та агрегатах гальмівної системи автомобіля Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_3 вичавлені несправності, причому водій міг усунути перед початком руху під час проведення відповідного технічного обслуговування, тому слід зазначити, що дані несправності виникли до моменту виникнення ДТП внаслідок порушення правил експлуатації».

За вищевикладених обставин ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. 15.12, 31.1, 31.4.1 (а), 31.4.1 (д) Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п. 15.12 - «Водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним»;

п. 31.1 - «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації»;

п. 31.4 - «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.1 гальмові системи: а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника; д) стоянкова гальмова система при відключеному від трансмісії двигуні не забезпечує нерухомий стан».

Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_6 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 мотивовано тим, що суд, призначаючи міру покарання, не врахував тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини, що обвинувачений займається волонтерською діяльністю, за місцем проживання має позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки, проживає разом зі своєю мамою та сестрою, відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом"якшує покарання відповідно до ч.1 ст. 66 КК України щире каяття, те, що потерпіла примирилася з обвинуваченим, пробачила його, надала заяву про відмову від позову, оскільки шкода їй відшкодована в повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру не має, просила суд обвинуваченого ОСОБА_6 суворо не карати та обрати міру покарання не пов`язану з позбавленням волі, що у своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та свідчать, що призначене судом покарання без застосування ст.75 КК України є явно занадто суворим, недоцільним і несправедливим.

На думку обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , вирок суду є незаконним у зв"язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого, потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 , які просили задоволити апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілої, представника потерпілої - захисника ОСОБА_10 ,який підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілої, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, потерпілої підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у апеляційних скаргах обвинуваченого, потерпілої не оспорюється.

В апеляційних скаргах обвинувачений, потерпіла, викладаючи свої доводи на наявність підстав для призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України, посилаються на обставини, які враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності у суду обґрунтованих підстав дійти висновку, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким необережним злочином, те, що обвинувачений керував транспортним засобом немаючи відповідних документів на право керування відповідним транспортним засобом, що підтверджується довідкою з територіального сервісного центру № 0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який 11 разів протягом 2016-2021 р.р. притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, позитивно характеризується за місцем проживання, з 2022 року залучений в якості волонтера ГО «Альбатрос-С», обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом"якшують покарання повне визнання винуватості та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі, належним чином умотивувавши своє рішення.

Перевіряючи рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що покарання у виді позбавлення волі відповідає положенням ст. 50 КК України та не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчать про те, що були грубо порушені правила безпеки дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, від вказаних дій яких настала смерть особи.

В апеляційних скаргах обвинувачений, потерпіла посилаються на наявність пом`якшуючої обставини щире каяття.

Під час судового розгляду суд першої інстанції з"ясував всі обставини та дійшов висновку про те, що не приймає доводи щодо щирого каяття, оскільки щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 носить лише формальний характер з метою уникнення призначення суворого покарання.

Вказаний висновок суду належним чином умотивований, тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для його спростування.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції наявні підстави для зміни міри покарання у виді позбавлення волі.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р.«Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Також суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням доводів апеляційних скарг обвинуваченого, потерпілої наявні підстави для призначення ОСОБА_6 мінімального покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч.2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, що відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому, суд апеляційної інстанції при встановленні справедливості і співмірності призначеного покарання дотримується також й автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України підставою для зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги задоволити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4