Справа № 457/1143/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/855/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 21 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч.4 ст. ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту звернення даного вироку до виконання.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

Згідно оскаржуваного вироку суду 09 січня 2022 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 , проходячи повз готельний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив таємно викрасти електроінструменти, що знаходяться в складському приміщенні на території вказаного готельного комплексу, скориставшись тим, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, обійшовши огорожу, увійшов на територію подвір`я вказаного готельного комплексу, де просунувши руку через отвір біля дверей відчинив їх, проник в середину складського приміщення, виявивши в ньому належні ОСОБА_10 перфоратор марки «Rebiner RBH-1750» вартістю 1840 грн., шліфмашину кутову марки «Горизонт АG232» вартістю 972,80 грн., шліфмашину кутову марки «Dnipro-M GL-125S» вартістю 799,20 грн., шліфмашину кутову марки «Dnipro-M GL-230» вартістю 1949,60 грн., мийку високого тиску «Karcher HDS» вартістю 19874,40 грн., бензопилу марки «AL-KO BKS 4040» вартістю 4082,40 грн., двадцять серцевин до замків дверей із ключами вартістю 243 грн. кожна, відбійний молоток марки Dnipro-M SH-40» вартістю 4405,60 грн., торцювальну пилу марки «Sturn MS55212» вартістю 2657,60 грн., які умисно, таємно, повторно викрав, привласнив та розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 40 438,80 гривень.

Окрім цього, 01 лютого 2022 року, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_7 , проходячи повз домоволодіння ОСОБА_11 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив таємно викрасти окремі елементи опалення, що знаходяться в приміщенні вказаної квартири, скориставшись тим, що його дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, підійшов до вхідних дверей вказаної квартири та шляхом підбору ключа проник у квартиру де виявив в ній належні ОСОБА_11 двохсекційний газовий котел марки «Ariston MATIS 24FF» вартістю 6833,33 грн., радіатор опалення на 4 секції марки «Nova Florida» вартістю 1053,33 грн., 2 радіатора опалення на 10 секцій марки «Nova Florida» вартістю 3633,33 грн. кожна, трубку домофону марки «Метаком ТКП-10М» вартістю 166,67 грн., які умисно, таємно, повторно викрав, привласнив та розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 13319,99 гривень.

Окрім цього, 26 квітня 2022 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 , проходячи повз багатоквартирний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , вирішив таємно викрасти цінні предмети, що знаходяться в під`їзді вказаного приміщення, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переконався в тому, що не буде викритий іншими сторонніми особами, увійшов у під`їзд вказаного будинку, де між другим та третім поверхами поблизу квартири АДРЕСА_4 виявив належний ОСОБА_12 велосипед марки «Couronne Skyland Rapid 40» вартістю 4266,67 грн., який умисно, таємно, повторно викрав, привласнив та розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 4266,67 гривень.

На вказаний вироку суду апеляційні скарги подали перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційні скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій просить змінити оскаржуваний вирок та вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч.4 ст.ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Франківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено ч.ч.2, 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням виконувати самостійно.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує неправильним застосуванням місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність у частині призначеного обвинуваченому покарання.

Покликається, що згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч. 3, 4 ст. 185 КК України, 09.01.2022р., 01.02.2022р. та 26.04.2022р., за вчинення яких він засуджується даним вироком до покарання у виді 5 років позбавлення волі, які слід відбувати реально.

Вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив до постановлення попереднього вироку Франківського районного суду м. Львова від 29.08.2022р., яким його засуджено за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.

Місцевий суд призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип часткового складання покарання, яке слід відбувати реально за цим вироком, та покарання, призначеного обвинуваченому за попереднім вироком, від відбування якого обвинуваченого звільнено на підставі ст. 75 КК України.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що згідно роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вирок Франківського районного суду м. Львова від 29.08.2022 щодо ОСОБА_7 слід виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати до нього ст. 69 КК України та призначити йому менше покарання. Просить врахувати, як пом`якшуючі обставини те, що він із самого початку співпрацював із слідством, визнав вину у повному обсязі, хворіє на дві невиліковні хвороби, має неповнолітню дитину. Вказує, що місцевий суд не врахував цих обставин.

При апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, навівши у судовому засіданні аналогічні мотиви. Апеляційну скаргу обвинуваченого заперечив, з огляду на безпідставність такої.

Захисник підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити. Апеляційну скаргу прокурора заперечив.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданих апеляційних скарг обвинувачений просить застосувати ст.69 КК України та пом`якшити призначене йому покарання, а прокурор покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому остаточного покарання.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Перевіривши апеляційні доводи обвинуваченого колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, відповідає вимога ст.ст.50, 65 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повні мірі враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які класифікуються як тяжкі злочини, дані про особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи обвинуваченого про наявність у нього неповнолітньої дитини, а також щодо наявних у нього захворювань, оскільки жодних доказів цього у матеріалах справи не має, і суду апеляційної інстанції такі не представлено.

Водночас, матеріалами справи підтверджено висновок місцевого суду про високу суспільну небезпеку обвинуваченого та відсутність у нього бажання ставати на шлях виправлення.

Так, згідно вимоги про судимість обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальною відповідальності за вчинення умисних, зокрема і тяжких, злочинів проти власності, відбував покарання як реально, так і з випробуванням, однак жодних висновків для себе не зробив і його поведінка залишилась незмінною, оскільки обвинувачений продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.

Згідно роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування ст.69 КК може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що для застосування цієї норми закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Ураховуючи наведене вище у сукупності, колегія суддів вважає, що у даному випадку обставини, які б задовольняли ці критерії, відсутні.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України у мінімальних розмірах, встановлених санкціями цих статей, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому покарання за сукупністю цих кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70 КК України, визначивши при цьому таке у найбільш сприятливий спосіб, а саме шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Підстави для призначення обвинуваченому за ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України більш м`якого покарання із застосуванням ст.69 КК України колегія суддів не вбачає.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, колегія суддів визнає такі обґрунтовані.

Так, відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів

рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, 09.01.2022р., 01.02.2022р. та 26.04.2022р., за вчинення яких він засуджений цим вироком до покарання, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив до постановлення попереднього вироку, а саме вироку Франківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Разом з тим, місцевий суд призначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувавши принцип часткового складання покарання, яке слід відбувати реально за цим вироком, та покарання, призначеного обвинуваченому за вироком Франківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року, від відбування якого обвинуваченого звільнено на підставі ст. 75 КК України, хоча у даному випадку вирок Франківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 слід виконувати самостійно.

За наведених обставин, з урахуванням положень п.2 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408, п.4 ч 1 ст.409 КПК України оскаржуваний вирок у частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 21 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за:

-ч.3 ст.185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі;

-ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: