ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8347/23
провадження № 1-кп/753/1496/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2023 р.

Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004005 від 20.12.2016 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курортне Ленінградського району АР Крим, освіта вища, колишній суддя Керченського міського суду АР Крим, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5

встановив:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.1.Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Згідно з ч. 2 ст. 19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Нормами Конституції України, зокрема ст. 5, ч. 1 ст. 72, ст. 73 передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Крім того, ч. 2 ст. 72 Конституції України визначено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Частиною другою ст. 125 Конституції України визначено, що суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06 березня 2014 р. у порушення ч. 3 ст. 2, ст. 72, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст.ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16 березня 2014 р., на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації (далі - РФ) на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16 березня 2014 р. на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу РФ на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім РФ. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17 березня 2014 р. депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11 березня 2014 р. та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11 березня 2014 р., створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17 березня 2014 р. «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18 березня 2014 р. між РФ та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ.

В подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад РФ.

Так, відповідно до ч. 2 ст.13 «О судебной системе Российской Федерации» від 31 грудня 1996 року № 1-ФКЗ: Порядок наділення повноваженнями голів, заступників голів, інших суддів касаційних судів загальної юрисдикції, апеляційних судів загальної юрисдикції, верховних судів республік, окружних, обласних судів, судів міст федерального значення, судів автономної області і автономних округів, районних судів, військових і спеціалізованих судів, арбітражних судів округів, арбітражних апеляційних судів, арбітражних судів суб`єктів РФ і спеціалізованих арбітражних судів встановлюється відповідним федеральним конституційним законом і федеральним законом про статус суддів.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону РФ від 26.06.1992 № 3132-I зі змінами та доповненнями «О статусе судей в Российской Федерации» - президент РФ в двомісячний термін з дня отримання необхідних матеріалів призначає суддів федеральних судів, а кандидатів у судді Верховного суду РФ представляє для призначення Раді Федерації Федеральних Зборів РФ або відхиляє подані кандидатури, про що повідомляється голові Верховного суду РФ.

Водночас, згідно зі ст. 86 «Конституції «Республики Крым»»:

1. Правосуддя в Республіці Крим здійснюється тільки судом.

2. У Республіці Крим діють федеральні суди і мирові судді. Повноваження, порядок утворення та діяльність федеральних судів визначаються законодавством РФ.

3. З ініціативи Державної Ради Республіки Крим, узгодженої з Верховним Судом РФ, в Республіці Крим можуть утворюватися судові ділянки і посади мирових суддів відповідно до законодавства Російської Федерації і законодавства Республіки Крим.

4. Статус, повноваження, порядок і гарантії діяльності суддів визначаються федеральним законом, а по відношенню до мирових суддів - також законом Республіки Крим.

Окрім того, 20 березня 2014 р. Державною Думою РФ прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21 березня 2014 р. за № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему РФ з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до п. 1 ст. 9 «Федерального конституційного» закону від 21 березня 2014 р. № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя» протягом перехідного періоду на територіях Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя з урахуванням їх адміністративно-територіального поділу, встановленого відповідно законодавчим (представницьким) органом державної влади Республіки Крим і законодавчим (Представницьким) органом державної влади міста федерального значення Севастополя, створено суди РФ (федеральні суди) відповідно до законодавства РФ про судову систему.

Пунктом 2 статті 9 вказаного закону передбачено, що громадяни, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя на день прийняття в РФ Республіки Крим і утворення в складі РФ нових суб`єктів, мають переважне право на заміщення посади судді в судах РФ, що створюються на цих територіях, при наявності у них громадянства РФ, а також за умови їх відповідності іншим вимогам, що пред`являються законодавством РФ про статус суддів до кандидатів на посади суддів. Конкурсний відбір на заміщення посади судді в зазначених судах здійснюється Вищою кваліфікаційною колегією суддів РФ.

Створення та діяльність органів іноземної держави, у тому числі судової системи, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.

В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії РФ з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію РФ частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію РФ частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Як зазначено вище, сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Також, відповідно до статті 64 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої 03.07.1954 (далі - Конвенція) кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

У контексті окупації Криму, РФ як окупаційна держава, не мала права втручатися у порядок здійснення правосуддя українськими судами.

Проте, Федеральним Законом РФ №154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема незаконно створено «Керченский городской суд».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя громадянин України ОСОБА_3 , будучи суддею та відповідно до Постанови Верховної Ради України № 1632-VІ від 08.10.2009 займаючи посаду судді Керченського міського суду АР Крим безстроково, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади РФ та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних судових органів РФ, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію РФ з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 , будучи громадянином України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та РФ щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ, усвідомлюючи, що так званий «Керченский городской суд» відповідно до положень ст. 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах РФ, перебуваючи в м. Керч, упродовж березня - грудня 2014 року продовжив роботу у складі незаконного органу судової влади РФ на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому, Указом президента РФ № 786 від 19.12.2014 був призначений на посаду судді незаконно утвореного «Керченского городского суда», чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» РФ № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - РФ.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, щодо надання допомоги іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України на території Автономної Республіки Крим, посилення заходів тимчасової окупації півострова, громадянин ОСОБА_3 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, розуміючи незаконність дій окупаційної влади, незаконність застосування на території України законодавства РФ, перебуваючи в приміщенні так званого «Керченского городского суда» по вул. Свердлова, буд. 4, м. Керч, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах РФ, керуючись нормами законодавства РФ в період березня-грудня 2014 року ухвалював рішення у справах, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - РФ.

Допомога ОСОБА_3 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - РФ, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

1.2.Кримінальна відповідальність за вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, передбачена ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 08.04.2014 року № 1183-VII).

2.Позиції сторін кримінального провадження

2.1.Прокурор в судовому засіданні вказав, що винуватість обвинуваченого доведена повністю письмовими матеріалами, які зібрані в ході досудового розслідування, просив визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

2.2.Захисник ОСОБА_5 вказала, що обвинувачення у вчиненні її підзахисним державної зради не доведено, а тому просила ухвалити виправдувальний вирок.

3.Застосована судом правова процедура при розгляді кримінального провадження

3.1.Ухвалою суду від 06.09.2023 року визначено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

3.2.Судовий розгляд у даному кримінальному провадженні здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) ОСОБА_3 , останній показань суду не надавав.

3.3.Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні, а також інформація про процесуальні документи, надсилались та публікувались шляхом опублікування повістки про виклик на офіційному сайті Дарницького районного суду м. Києва, Офісу генерального прокурора і в газеті «Урядовий кур`єр», відповідно до вимог ст. 323 КПК України. У судові засідання обвинувачений не з`являвся.

3.4.Вказане свідчить про те, що ОСОБА_3 міг усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав, чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

3.5.Враховуючи викладене, суд вважає, що у матеріалах кримінального провадження наявні документи, які свідчать про відмову ОСОБА_3 захищати себе безпосередньо в суді, а так само свідчать про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

3.6.Водночас, вказане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, яка була забезпечена державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.

4.Докази сторони обвинувачення на підтвердження встановлених судом обставин та оцінка доказів судом

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які досліджені судом:

4.1. заява народного депутата України ОСОБА_9 від 21.10.2014, відповідно до даних якої останній просить внести відомості до ЄРДР за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 109, 111 КК України, відносно громадян України, зокрема ОСОБА_3 (т.1 а.с.117-164);

4.2. лист голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів ОСОБА_10 на ім`я Генерального прокурора України, відповідно до відомостей якого суддя ОСОБА_3 здійснює правосуддя іменем РФ без припинення статусу судді відповідно до законів України, що є порушенням присяги судді. Вказане містить ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, тому ОСОБА_10 просить внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування (т. 1 а.с. 165-174);

4.3. запит Генеральної прокуратури України на адресу Адміністрації Президента України від 03.02.2015 року № 26/3-27027-14 про надання належним чином завірених копій указів Президента України про призначення (звільнення) з посад суддів судів розташованих у АР Крим та м. Севастополі, зокрема ОСОБА_3 (т.1а.с. 204-210);

4.4. запит Генеральної прокуратури України до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.02.2015 року № 26/3-27027-14 з приводу надання інформації про те, чи перебували впродовж 2014 року судді судів, розташованих в АР Крим та м. Севастополя, зокрема ОСОБА_3 , на посадах суддів (т. 1 а.с. 226-232);

4.5. відповідь Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 року № 18-2153/15 відповідно до якої заява судді Керченського міського суду АР Крим ОСОБА_3 про звільнення або переведення до іншого суду на території України не надходила (т. 1 а.с.233-235);

4.6. лист Заступника Генерального прокурора України ОСОБА_11 від 25.05.2015 року № 26/3-27027-14 на адресу Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_10 про прийняття висновку про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання про внесення подання про звільнення судді з посади з підстав порушення присяги, зокрема судді Керченського міського суду АР Крим ОСОБА_3 (т. 2 а.с.1-18);

4.7. лист Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06.10.2015 року № 8вк-4067/15 відповідно до якого за зверненням заступника генерального прокурора України ОСОБА_12 було відкрито дисциплінарну справу стосовно суддів Автономної Республіки Крим, зокрема судді Керченського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 (т. 2 а.с.19-22);

4.8. рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.11.2015 року № 30009/дн-15 згідно якого вирішено направити до Вищої ради юстиції висновок щодо встановлених Вищою кваліфікаційною комісією суддів України фактів, які свідчать про порушення присяги та рекомендувати Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення з посади судді Керченського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 25-43);

4.9. рішення Вищої ради юстиції від 24.12.2015 року за № 1206/0/15-15, відповідно до якого вирішено внести подання Президентові України про звільнення за порушення присяги судді суддю Керченського міського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 (т. 2 а.с.46-83);

4.10. «указ президента РФ о назначении судей федеральных судей» від 19.12.2014 року №786, відповідно до якого ОСОБА_3 призначено на посаду судді незаконно створеного Кіровського районного суд РК (т. 2 а.с.96-108);

4.11. лист Адміністрації Президента України від 28.09.2016 року № 03-01/3021, відповідно до якого клопотання про вихід з громадянства України від ОСОБА_3 до комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило (т. 2 а.с.175);

4.12. Постанова Верховної Ради України № 1632-VI від 08.10.2009 року про призначення ОСОБА_3 суддею Керченського міського суду Автономної Республіки Крим безстроково (т. 2 а.с.231-232);

4.13. Постанова Верховної Ради України № 1248-VIII від 19.04.2016 року про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Керченського міського суду Автономної Республіки Крим у зв`язку з порушенням присяги судді (т. 2 а.с.238);

4.14. лист Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 14.06.2016 року, відповідно до якого ними отримана інформація, що підозрювані у кримінальному провадженні № 0001289 від 26.06.2015 року колишні судді АР Крим, зокрема ОСОБА_13 перебувають на території Автономної Республіки Крим (т. 3 а.с. 7-13);

4.15. згідно з даними постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 20.12.2016 з матеріалів досудового розслідування, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001289 від 26.06.2015 виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України, а проведення подальшого досудового розслідування доручено слідчим слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України (т. 3 а.с. 15-16);

4.16. протокол огляду речей та документів від 29.03.2021 року, відповідно до якого оглянуте інтернет посилання «Официальные сетевые ресурсы Президента России» та відповідно до якого переглянути ««федеральный закон РФ о принятии в Россискую Федерацию Республики Крым и оброзованании в составе Российской Федерации новых субьектов - Республики Крым и города федерального значений Севастополя». Статтею 9 вказаного закону РФ передбачено створення судів РФ на території Респубілки Крим і міста федерального значення Севастополя. Здійснення правосуддя в перехідний період (т. 3 а.с.72-109);

4.17. федеральный закон РФ о создании судов рф на территориях Республики Крым и города Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты рф», відповідно до якого був незаконно створений Керченський міський суд на тимчасово окупованій території півострова Крим (т. 3 а.с.110-131).

4.18. Загальновідомим є факт того, що 20 лютого 2014 року РФ розпочала військову окупацію Криму. В результаті чого, 06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим була прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

Результати вказаного «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім РФ. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року вже розпущена «Верховна Рада АР Крим» прийняла Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року між РФ та представниками нелегітимного державного утворення «Республіка Крим» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ. А в подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення супротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд законів та підзаконних нормативних актів, відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії гілки влади нелегітимного створеної «Республіки Крим», що входить у склад РФ.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19.12.2017 № 71/205, від 19.12.2017 № 72/190 та від 17.12.2018 року № 73/194 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії.

Проте, Федеральним Законом РФ №154-Ф3 від 23.06.2014 «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значення Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема незаконно створено «Керченский городский суд».

В подальшому, указом президента РФ № 786 від 19.12.2014 року ОСОБА_3 був призначений на посаду судді, незаконно створеного «Керченского городского суда», будучи діючим суддею судової влади України, громадянином України.

Тобто, ОСОБА_3 порушуючи вимоги Конституції і законів України, всупереч присязі судді, свідомо та умисно, за власною згодою, та бажанням був призначений на посаду судді «Керченского городского суда» на окупованій території АР Крим та приступив до виконання своїх обов`язків.

При цьому, ОСОБА_3 розумів, що територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополь знаходиться під тимчасовою окупацію РФ внаслідок збройної агресії РФ з 20 лютого 2014 року, та розумів, що відповідно до ст. 64 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 року» «Керченский городской суд» є незаконно створеним органом.

Статею 64 Конвенції встановлено, що під час війни кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи зазначене, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 будучи у встановленому законом порядку не звільненим з посади судді України, без припинення статусу судді Керченського міського суду АР Крим, відповідно до законів України упродовж 2014 - 2016, прийняв на себе повноваження «судді» іншої держави, на окупованій території АР Крим, та здійснював правосуддя на підставі законодавства РФ, що є порушенням вимог ст. 65 Конституції України та присяги судді, внаслідок анексії РФ півострова Крим, що свідчить про те, що обвинувачений надав допомогу державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України та таким чином спричинив шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

4.19. Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази на предмет їх допустимості, та аналізуючи їх зміст у співставленні з доводами сторін кримінального провадження, суд приходить до висновків, що докази надані стороною обвинувачення є належними та допустимими, й такими, що з огляду на розкриття їх змісту підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

4.20. Позиція сторони захисту щодо недоведеності обвинувачення під час судового розгляду у кримінальному провадженні є голослівною та нічим не обґрунтована.

В ході судового розгляду були забезпечені процесуальні права сторони захисту та обвинувачення для надання ними доказів на підтвердження обвинувачення або його спростування, що закріплені в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Як зазначено у рішенні Верховного Суду від 21.01.2020 (у справі № 754/17019/17, провадження № 51-2568км19) стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Застосовуючи цей стандарт до обставин даного кримінального провадження, суд уважає, що досліджені під час судового розгляду документи, зміст яких розкрито, зокрема в п. 4.10, 4.11 виключають будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цього судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні, оскільки обвинувачений надавав допомогу державним органам РФ у проведенні підривної діяльності проти України, таким чином спричинив шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

4.21. Даючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , своїми умисними протиправними діями, які виразились у державній зраді, тобто діянні, вчиненому умисно громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України.

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 111 КК України є триваючим, суд вважає за необхідне уточнити редакцію статті обвинувачення, а саме в редакції Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року та Закону № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року.

5. Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 виду та розміру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, проти основ Національної безпеки України.

Підвищена суспільна небезпечність та тяжкість цього злочину зумовлена тим, що суспільні відносини, які охороняються, зокрема нормами ст. 111 КК України, забезпечують саме існування України як суверенної, незалежної, демократичної і правової держави.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що він раніше не судимий, мав статус носія судової влади України.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність відповідно до вимог ст.ст. 66-67 КК України, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги тривалість і характер, найвищий ступінь тяжкості та підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а саме те, що він будучи особою, яка склала присягу судді, відповідно до якої вона присягала Українському народові об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, в порушення зазначених зобов`язань вчинив державну зраду, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, також з урахуванням приписів ч. 2 ст. 59 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року) конфіскацію всього належного йому майна на праві власності.

Саме таке покарання на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 323, 368, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції законів України № 1183-VII від 08 квітня 2014 року та № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року), і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією усього належного йому майна на праві власності.

Строк покарання відраховувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Суддя ОСОБА_1