Справа № 488/1878/23
Провадження № 1-кп/488/126/24
У Х В А Л А

15.02.2024 року місто Миколаїв, вулиця Доктора Самойловича, 29-А

Корабельний районний суд міста Миколаєва
у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участю
секретаря:ОСОБА_2
прокурора:ОСОБА_3
обвинуваченого:ОСОБА_4
захисника обвинуваченого:ОСОБА_5
представника потерпілої:ОСОБА_6

при проведенні судового засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Миколаєва, громадянин України, українець, має середню освіту, одружений, працює водієм в КП ММР «Миколаївпастранс», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлене клопотання про продовження строком на 60 (шістдесят) днів тримання обвинуваченого під вартою, яке мотивоване існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що у випадку скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або його зміни на менш суворий, обвинувачений може переховуватися від суду, чинити неправомірний вплив на свідків.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора, захисник просив суд змінити обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Представник потерпілої підтримав клопотання прокурора.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак, цей фактор можна вважати виправданим і необхідним тільки якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою.

При цьому продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у частині 1 статті 177 КПК України.

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів у тому числі, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити вказані дії.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, тобто тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, може спонукати його до ухилення від суду. На переконання суду, суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику та не може проігнорована.

Захисником також вказується на необхідність здійснення обвинуваченим догляду за ОСОБА_7 , яка потребує стороннього догляду, підтвердивши відповідний стан її здоров`я документами. У той же час, суду не надано доказів, що обвинувачений є єдиною особою, яка такий догляд може забезпечити.

Таким чином, аналізуючи викладене, суд доходить до висновку про наявність ризику переховування від суду, а відтак й висновку про обґрунтованість клопотання прокурора, оскільки вказаному ризику, на переконання суду, неможливо запобігти при вжитті інших запобіжних заходів, у тому числі, домашнього арешту.

Окрім того, за вищевикладених обставин, суд не вважає за можливе визначити у даному провадженні розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені дій, що призвели до загибелі людини.

Вислухавши думку учасників процесу, проаналізувавши їх доводи, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177,178, 183 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесяти) діб, тобто не більше ніж до 14.04.2024 року включно.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження, до ДУ «Миколаївській слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає оскарженню до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана.

Суддя ОСОБА_1