Справа № 359/9664/23
Провадження № 1-кп/359/679/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2023 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000827, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2022 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, українця, громадянина України, розлученого, батька двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця ЗС України, призваного під час мобілізації на особливий період, стрільця-помічника гранатометника 2 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення 23 окремого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 ,

по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, за таких обставин.

05.05.2022 року солдат ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.05.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 117 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 23 окремого батальйону спеціального призначення та зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та на всі види завезення.

05.10.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 143 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення 23 окремого батальйону спеціального призначення.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні "солдат", перебуваючи на посаді стрільця-помічника гранатометника 2 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення 23 окремого батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 17 жовтня 2022 року близько 10 год. 30 хв., самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, 31.08.2023 о 12 год. 00 хв., ОСОБА_4 самостійно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Олени Теліги, 8, та заявив про себе.

Вищевказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази ОСОБА_4 , надані ним в судовому засіданні.

З урахуванням позиції обвинуваченого, та думки прокурора, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 , інкримінованого кримінального правопорушення, крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, що характеризують особу обвинуваченого, - а саме допиту свідків, дослідження доказів обвинувачення, зважаючи на те, що учасниками судового провадження обставини кримінального правопорушення не оспорювались. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні, інкримінованого кримінального правопорушення, визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини не оспорював та у судовому засіданні показав обставини вчинення кримінального правопорушення, які відповідали зазначеним в обвинувальному акті та пред`явленому обвинуваченні.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що він вступив до лав ЗСУ та проходив військову у військовій частині НОМЕР_1 , що знаходилась у АДРЕСА_2 . Його відпустили на один день додому на відпочинок, і він повинен був з`явитися у військову частину 17 жовтня 2022 року. Будучи вдома, він виявив в себе завошивленість. У зв`язку з чим він залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де займався знищенням вошей і гнид, як у себе особисто, так і у квартирі. Він не бажав передати їх своїм побратимам і хотів повністю від них позбутися, тому самостійно вирішив не повертатися до військової частини. Про свою відсутність у військовій частині та неможливість прибути до частини він нікого не повідомляв, бо загубив телефон. Час відсутності на службі він використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби. У вказаний період він був вдома, самостійно лікувався та проводив санітарні заходи у квартирі. Як тільки він позбавився завошивленості, то бажав повернутися до несення військової служби. У зв`язку з чим він самостійно та добровільно з`явився до ДБР та повідомив про те, що хоче повернутися до військової частини, оскільки бажає продовжити службу та брати участь у захисті Батьківщини. Однак, до військової частини він так і не повернувся, і до виконання службових обов`язків не приступив.

Крім того, судом досліджено докази обвинувачення, що характеризують особу обвинуваченого.

При встановлених обставинах, аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання ОСОБА_4 винним, зважаючи на надані ним покази в ході судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

За змістом диспозиції ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_4 є особою, зазначеною у частині 2 цією статтею, а отже є суб`єктом цього кримінального правопорушення. ОСОБА_4 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення цього злочину.

Суд звертає увагу, що приписи ч. 5 ст. 407 КК України необхідно розглядати як такі, що передбачають самостійний склад кримінального правопорушення, де час відсутності на службі, на відміну від частин 1 та 2 ст. 407 КК України, не впливає на притягнення до кримінальної відповідальності, а лише може бути взятий до уваги стосовно її індивідуалізації.

Суспільну небезпечність "самовільного залишення" та "нез`явлення вчасно", вчинених в "умовах воєнного стану або в бойовій обстановці" (ч. 5 ст. 407 КК) законодавець пов`язує із самим самовільним залишенням військової частини або місця служби чи нез`явленням вчасно на службу без поважних причин, позаяк основною умовою криміналізації таких діянь є специфічні умови та обстановка.

Воєнний стан та бойова обстановка, які передбачені в ч. 5 ст. 407 КК, це ознаки самостійних кримінальних правопорушень, наявність яких законодавець не пов`язує з тривалістю протиправної поведінки. Тому будь-який прояв самовільного залишення військової частини або місця служби, вчиненого в умовах воєнного стану, є підставою для притягнення виключно до кримінальної відповідальності.

Кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із інкримінуванням ознаки, що кваліфікує злочин, "в умовах воєнного стану", є правильною, враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-IX) у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, ЗУ "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введений воєнний стан із 05:30 24.02.2022 на 30 діб. Надалі цей строк був неодноразово продовжений Законами України й продовжує діяти станом на час ухвалення цього вироку.

Дії ОСОБА_4 характеризуються прямим умислом та останній діяв з особистих мотивів. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що він, будучи військовослужбовцем, діючи в умовах воєнного стану, у порушення зазначених вище статутних вимог та вимог чинного законодавства, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, самовільно залишив місце дислокації військової частин. Особистий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він не бажав виконувати обов`язки військової служби та діяв з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї.

Тому суд дійшов до переконання, що обвинувачений повинен бути засудженим за ч. 5 ст. 407 КК України, за самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення злочину, який відносяться до категорії тяжкого злочину, умисний винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання.

Також, суд зауважує, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК, відноситься до військових кримінальних правопорушень, яке вчинено у період дії воєнного стану, що істотно підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки такого діяння.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та з`явлення із зізнанням.

Обставин, які обтяжують відповідно ст. 67 КК України покарання при проведенні досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Аналіз даних про особу ОСОБА_4 вказує на те, що він є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, у військовому званні солдат, обіймає посаду стрільця-помічника гранатометника 2 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення 23 окремого батальйону військової частини НОМЕР_1 , який за місцем служби зарекомендував себе посереднім, недисциплінованим та безвідповідальним, який несе службу незадовільно та потребує особливої уваги вищого керівництва, має місце реєстрації та постійного проживання, де характеризується посередньо, як особа, яка зловживає спиртними напоями, який раніше не судимий, однак неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за правопорушення на транспорті, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, та за порушення, що посягають на громадський порядок, матеріальний стан, а саме, що останні до призову на військову службу офіційно не працював і не займався суспільно корисною роботою, не мав постійного джерела доходу, сімейний стан, який розлучений, має двох неповнолітніх дітей, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліках не перебуває, стан його здоров`я, який як вбачається із довідки військово-лікарської комісії, визнаний обмежено придатним до військової служби, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та нехтування загальновизнаними суспільними цінностями.

Також, суд враховує особливості вказаного злочину, а саме те, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем військової частини, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив місце служби, та протягом тривалого часу (майже 11 місяців) до органів військового управління, правоохоронних органів з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча мав об`єктивну можливість вчинити вказані дії та повернутись до виконання обов`язків з військової служби.

Обвинувачений, самовільно залишивши місце служби під час воєнного стану, подав іншим військовослужбовцям ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, та підірвав авторитет ЗСУ в цілому. Такі дії військовослужбовця створюють в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Із урахуванням обставин вчинення злочину, його тяжкості та суспільної небезпеки, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченого, мотивації кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку останнього під час його вчинення, та характеризують поведінку після його вчинення, пом`якшуючих обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також даних про особу обвинуваченого, який будучи військовослужбовцем та покликаним захищати територіальну цілісність держави, вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що саме така міра покарання щодо обвинуваченого є необхідною і достатньою для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства.

Підстави для застосування положення ст. ст. 69, 75 КК України судом не встановлені.

До набрання вироком суду законної сили, суд вважає, слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту із визначенням відповідних обов`язків та забороною залишення приміщення за місцем проживання в нічний час.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 122, 124, 126, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст. 65-76, 407 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_4 з моменту приведення вироку у відповідність та затримання засудженого.

До набрання вироком суду законної сили обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з визначенням відповідних обов`язків, а саме: заборонити залишати житло з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ; з`являтись на кожний виклик до суду чи прокурора; надати засоби зв`язку; повідомляти про необхідність зміни місця проживання; не залишати місце проживання без дозволу суду.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити сторонам провадження.

Суддя ОСОБА_1