Справа № 449/247/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/838/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у межах кримінального провадження № 0000048 апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 01.05.2023 року щодо малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , учня 8 класу Комунального закладу Львівської обласної ради «Лівчицька спеціальна школа», українця, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 01.05.2023 задоволено клопотання прокурора Перемишлянського районного відділу Пустомитівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та звільнено ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 97 КК України.

Застосовано стосовно ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у виді застереження, попередивши його про те, що в разі вчинення кримінального правопорушення до нього може бути застосовано більш суворий примусовий захід виховного характеру.

Не погоджуючись з даною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить змінити ухвалу суду першої інстанції.

Замінити в мотивувальній і резолютивній частині ухвали покликання на клопотання прокурора про звільнення особи від кримінальної відповідальності покликанням на клопотання прокурора про застосування примусового заходу виховного характеру;

Замінити в мотивувальній частині ухвали прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_11 » та прізвище з ініціалами « ОСОБА_11 » в усіх відмінках на «особа, обвинувальний акт щодо якої розглядається у іншому кримінальному провадженні» у відповідних відмінках.

Виключити з резолютивної частини ухвали абзац «Звільнити ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 97 КК України».

У решті ухвалу залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ч. 1 ст. 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років. Згідно з частиною 2 зазначеної статті кримінальній відповідальності підлягають також особи, які вчили, зокрема крадіжку, передбачену ст. 185 КК України, у віці від 14 до 16 років.

Як убачається зі ст. 498 КПК України, у випадку, якщо особа, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України, здійснюється провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, яке згідно з ч.2 ст. 500 КПК України завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Підстав для звільнення особи в такому випадку від кримінальної відповідальності немає, оскільки, як випливає із наведених вище норм закону України про кримінальну відповідальність, особа, яка вчинила передбачене КК України суспільно небезпечне діяння після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, кримінальної відповідальності нести не може.

Апелянт наголошує, що з резолютивної частини ухвали Перемишлянського районного суду Львівської області від 01.05.2023, вбачається, що суд, звільняючи малолітнього ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, керувався ст. 97 КК України. Проте, зазначена норма закону України про кримінальну відповідальність застосовується у випадку вчинення неповнолітнім вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, тобто у разі вчинення кримінального правопорушення особою, яка досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Крім того апелянт покликається, що фактично до суду надійшло клопотання прокурора Перемишлянського відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_10 про застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження стосовно малолітнього ОСОБА_7 за вчинення суспільно небезпечного діяння з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у ньому не ставилося, Тобто до суду першої інстанції не було подано клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності

Вказане клопотання прокурора суд мав розглянути в порядку ст. 501 КПК України, однак цього порядку не дотримався, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке призвело до ухвалення незаконного рішення.

Також судом першої інстанції неправомірно зазначено в ухвалі вироку прізвище, ім`я та по батькові особи, яку судом не визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, хоча обвинувальний акт і скерований до суду однак рішення по суті ще не прийнято, чим допущено ще одне істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке відповідно до п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України , яке є підставою для зміни зазначеного судового рішення.

Судом першої інстанції в ухвалі зазначено, що на розгляді Перемишлянського районного суду Львівської області перебувало клопотання прокурора Перемишлянського відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_10 , про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України на підставі ч. 2 ст. 97, ч.1, п.1 ч.2 ст.105 КК України, у зв`язку із застосуванням заходу виховного характеру у вигляді застереження.

ОСОБА_11 разом з малолітнім ОСОБА_7 перебував у парку, що по вул. Генерала Тарнавського у м. Бібрці Львівського району Львівської області о 01.00 год. 4 лютого 2023 року. У цей час у ОСОБА_11 виник умисел на вчинення крадіжки майна з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з використанням малолітнього ОСОБА_7 . З метою реалізації злочинного умислу на таємне викрадення майна, знаючи, що на території України введено воєнний стан, ОСОБА_11 , діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, запропонував ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що той є малолітнім, проникнути у магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_12 та викрасти звідти майно потерпілого, на що малолітній ОСОБА_7 погодився. У подальшому, близько 2 год. 4 лютого 2023 року ОСОБА_11 спільно з малолітнім ОСОБА_7 прийшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_12 , що у АДРЕСА_2 , де ОСОБА_11 за допомогою викрутки, яку приніс з собою з метою вчинення злочину, зламав зовнішнє вікно підсобного приміщення вказаного магазину. Після цього, ОСОБА_11 , розуміючи, що не зможе пролізти у відчинене вікно через його малі розміри, сказав малолітньому ОСОБА_7 залізти у вікно та викрасти з магазину грошові кошти та інші товарно-матеріальні цінності. Тоді малолітній ОСОБА_7 , діючи за вказівкою ОСОБА_11 , проник через відчинене вікно до підсобного приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_12 , що у АДРЕСА_2 , звідки таємно, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, забрав грошові кошти у сумі 2500 грн та наступні продукти харчування: 3 пляшки рафінованої олії об`ємом кожна 5 л (по 1 пляшкі марок «Чесний літр», «Масляна» і «Родинне поле»), 15 цукерок марки «Chupa Chups», 17 кавових стіків марки «Nescafe» (маса кожного13 г), 80 желейних черв`ячків марки «СПДФО Уніят СП України», 7 пляшок напою марки «Coca-Сola» (3 пляшки об`ємом 2 л і 4 пляшки об`ємом 1,5 л), 3 пачки печива марки «Наполеон» (маса кожної240 г), 1 кг 800 г рубленої свинячої ковбаси, 1 кг 600 г копченої свинячої шинки, 9 пачок сирків (5 пачок марки «Дружба» (маса кожного90 г), 4 пачки марки «Комо» (маса кожного75 г)), 1 кг 290 г копченого сиру марки «Mlekovita», 950 г копченого свинячого шпондера, 7 вафельних коржів марки «Лекорна» (маса кожного90 г), 5 наборів одноразового посуду, 3 пачки кукурудзяних молочних паличок марки «РМФ» (маса кожної180 г), 1 кг ананасових й апельсинових цукатів, 3 горішки марки «Мультяфрукт» (маса кожних200 г.). Викрадене майно ОСОБА_7 передав через вікно підсобного приміщення ОСОБА_11 , який все, окрім 3 пляшок олії, склав у попередньо заготовлену сумку, та вони вдвох покинули місце вчинення злочину із викраденим майном, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд. Вартість викраденого майна відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №902/23 від 23 лютого 2023 року становить 4 тис. 252 грн. 52 коп.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 та захисника адвокат ОСОБА_13 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили задовольнити її, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Частиною 2 статті 105 КК України передбачено, що суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:

1) застереження,

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх замінять чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг 15-річного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує 3-х років.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України (глава 38 КПК України) встановлено особливий порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх.

Ухвалою суду першої інстанції від 01.05.2023 в резолютивній частині зазначено, про звільнення малолітнього ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. При цьому суд першої інстанції керувався ст. 97 КК України. Однак зазначена норма закону України про кримінальну відповідальність застосовується у випадку вчинення неповнолітнім вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, тобто у разі вчинення кримінального правопорушення особою, яка досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Таким чином, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім цього у відповідності до ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці з якого відповідно до цього Кодексу може настати кримінальна відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбачено ст. 291 КПК України.

Однак в даному кримінальному провадженні відсутній обвинувальний акт щодо малолітнього ОСОБА_7 , оскільки до суду першої інстанції були подані матеріали з клопотанням прокурора про застосування заходів виховного характеру у вигляді застереження стосовно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно суд першої інстанції не мав підстав для застосування ст. 97 КК України та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Апеляційні вимоги прокурора знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції в повному обсязі, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, які відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону який не підлягає до застосування, та не застосування закону, який підлягає застосуванню, що є вагомою підставою для зміни ухвали суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 97, 105, 498, 407, 409, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 01.05.2023 року щодо малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити.

Замінити в мотивувальній і резолютивній частині ухвали покликання на клопотання прокурора про звільнення особи від кримінальної відповідальності покликанням на клопотання прокурора про застосування примусового заходу виховного характеру.

Замінити в мотивувальній частині ухвали прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_11 » та прізвище з ініціалами « ОСОБА_11 » в усіх відмінках на «особа, обвинувальний акт щодо якої розглядається у іншому кримінальному провадженні» у відповідних відмінках;

Виключити з резолютивної частини ухвали абзац «Звільнити ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 97 КК України».

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий:

Судді: