У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/10975/23

№ 1-кп/183/1824/23

29 вересня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні 0000842 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, ТОВ «Стальспецмонтаж», зварювальника, з неповною середньою освітою, несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 .

Прокурор вважає необхідним призначити обвинувальний акт до розгляду, оскільки підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту немає.

Захисник заперечив проти призначення провадження до судового розгляду, посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а саме відсутній виклад обставин, форма вини, мета, мотив, відсутнє формулювання обвинувачення, реєстр обвинувального акту не відповідає вимогам ст.109 КПК України, просив суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, підстав для повернення обвинувального акту або закриття провадження немає.

Суд вислухавши думку учасників процесу, вважає можливим призначити провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю учасників процесу.

Також захисник у підготовчому засіданні подав скаргу на дії слідчого в порядку ч.2 ст.303 КПК України, згідно якої просив визнати дії слідчих Новомосковського районного відділу поліції ГУНПУ в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 такими, що не відповідають процесуальному закону, посилаючись на те, що під час вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000842 від 21.06.2023 р. встановлено, що ОСОБА_3 було затримано та вдягнуто на нього кайданки до проведення обшуку який відбувся в період 17.26 - 18.15 год. 29.06.23р. за місцем мешкання останнього по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_10 на момент початку проведення обшуку уже не міг вільно пересуватись так як йому було заборонено співробітниками поліції, що також видно з відеозапису.

ОСОБА_3 під час вказаної слідчої дії мав право користуватися правами підозрюваного які передбачено ст.42 КПК України, але слідчим СВ Новомосковського РВП ОСОБА_8 його права було порушено. Згідно протоколу обшуку ОСОБА_3 не було роз`яснено чл.3, 5, 6, 7 ст.42 КПК України. В протоколі обшуку навіть не йдеться про статус ОСОБА_3 вказано - особа в присутності якої проведено обшук. Відсутній запис про роз`яснення йому прав та обов`язків наданих йому КПК України. Вказане (підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування де відображено факт проведення обшуку, його час та відсутня інформація роз`яснення прав підозрюваного). Окрім викладеного слідчим СВ Новомосковського РВП ОСОБА_7 в протоколі затримання ОСОБА_3 вказано не час фактичного затримання що відбулося до початку проведення обшуку, а вказано час затримання який не відповідає дійсності 18.15 год. 29.06.23 р.

При відкритті матеріалів досудового розслідування та надання їх на ознайомлення слідчим СВ Новомосковського РВП ОСОБА_9 було порушено вимоги ст.290 КПК України, та не надано на ознайомлення підозрюваному ОСОБА_3 матеріалів в повному обсязі:

- відеозапису проведення обшуку;

- відеозапису проведення огляду предметів;

- відеозапису проведення негласних слідчих дій, також не надано можливості ознайомитися з речовими доказами, що порушує право громадянина на захист.

Окрім викладеного вказаний слідчий СВ Новомосковського РВП ОСОБА_9 в порушення ст.293 КПК України, самостійно вручив підозрюваному, його захиснику - обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, чим вийшов за межі норм передбачених ст.9 КПК України, якою зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього кодексу, та інших норм та законів України.

Оскільки слідчим СВ Новомосковського РВП ОСОБА_8 ОСОБА_3 фактично був затриманий до проведення слідчої дії то він мав право своєчасно знати свої права, а також отримати їх роз`яснення згідно ст.. 20, 42 КПК України, і під час проведення слідчої дії користуватись правами підозрюваного. Тобто слідчим СВ Новомосковського РВП ОСОБА_8 було порушено право на захист підозрюваного ОСОБА_3 під час проведення обшуку.

Слідчим СВ Новомосковського РВП ОСОБА_7 в протоколі затримання вказано не час фактичного затримання ОСОБА_3 чим порушено вимоги ст.104 КПК України.

Слідчим СВ Новомосковського РВП ОСОБА_9 не проведено відкриття матеріалів стороні захисту, для ознайомлення в повному обсязі чим порушено вимоги п.14 ч. 3 ст.42, ст.290 КПК України, та допущено незаконне виконання функцій прокурора чим порушено вимоги ст.9 та ст.293 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав скаргу свого захисника.

Прокурор заперечила проти задоволення скарги і зазначила, що дійсно під час обшуку було обмежено дії ОСОБА_3 , щодо інших озвучених захисником порушень такі дії повинні істотно порушувати права особи, однак у зв`язку з тим, що обвинувальний акт було вручено, такі дії не позбавили ОСОБА_3 звернутися до прокурора з заявою, тому відсутні істотні порушення прав ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши доводи захисника, думки учасників провадження, вважає скаргу слушною, але такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вказані процесуальні порушення з боку слідчих не можуть бути ретельно дослідженні без дослідження інших матеріалів безпосередньо під час судового розгляду, які зможуть скласти об`єктивну і однозначну думку з цього приводу. Тому суд вважає, що зазначені у сказі адвоката обставини не потягнули за собою невідворотних наслідків і були в подальшому усунуті.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

Захисники та обвинувачений кожен окремо заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на не підтвердження ризиків жодними доказами. Зазначив, що ОСОБА_3 не вживає наркотичні засоби, раніше не притягувався до відповідальності, одружений, має постійне місце мешкання, має постійну роботу, позитивно характеризується, сприяв слідству, наркотичні засоби належали його брату, вважає, що наявна провокація злочину.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перед судом прокурором доведено, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не зменшилися і є надалі актуальними, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна та маючи можливість вільного пересування, може переховуватися від суду, що перешкоджатиме судовому розгляду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що його обвинувачення обґрунтовується показаннями свідків, які мешкають в одному місті з ОСОБА_3 та ще не допитані безпосередньо судом в ході судового розгляду. Розуміючи тяжкість покарання, яке може бути призначене судом у разі визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні тяжкого злочину, останній, перебуваючи на волі, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п.5 ст.177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 , який обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті психотропних речовин, перебуваючи на волі, може продовжити вказану злочинну діяльність, тобто вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд погоджується з аргументами прокурора висловленими на обґрунтування вищезазначених ризиків.

Враховуючи сукупність викладених обставин, у разі незастосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , існують ризики, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого доцільно продовжити дію застосованого раніше до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже аргументи захисника та обвинуваченого не можуть бути прийняті судом враховуючи вказані обставини.

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 315, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про визнання дій слідчих Новомосковського районного відділу поліції ГУНПУ в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 такими, що не відповідають процесуальному закону відмовити.

Призначити обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні о 13.20 годину 05 жовтня 2023 року в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участю учасників процесу.

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України ОСОБА_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 24 листопада 2023 року включно.

Ухвала про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1