ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №487/5208/21
Провадження №1-кс/477/4/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги

22 січня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 його представника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва зі скаргою на бездіяльність працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, що в цілому, полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, за поданою ним заявою стосовно наявності складу злочину у діях суддів Заводського суду міста Миколаєва, окремих суддів Миколаївського апеляційного суду, прокурорів Миколаївської обласної прокуратури під час розгляду кримінального провадження, у якому він виступає у якості обвинуваченого, до ЄРДР.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 посилається на те, що 03 та 18 червня 2021 року він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві із заявою про внесення відомостей до ЄРДР стосовно вчинення суддями Заводського суду міста Миколаєва, окремими суддями Миколаївського апеляційного суду, прокурорами Миколаївської обласної прокуратури під час розгляду кримінального провадження, у якому він виступає у якості обвинуваченого, злочинних дій, які на його думку полягають у попередній змові між вказаними особами з метою отримання ними неправомірної вимоги, шляхом знищення та спотворення доказів його невинуватості у кримінальному провадженні.

Вказані повідомлення були отримані та зареєстровані у ТУ ДБР міста Миколаєва 04 та 18 червня 2021 року відповідно.

Однак, як вказує скаржник, листом від 24 червня 2021 року та від 12 липня 2021 року, його повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, так як за перевіркою його звернення не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у діях перелічених ним осіб складу будь-якого кримінального правопорушення.

На думку заявника такі дії працівників ТУ ДБР свідчать про їх власну зацікавленість у непритягнені зазначених у його заявах осіб до відповідальності, тому звернувся до слідчого судді з цією скаргою, у якій просив визнати бездіяльність ТУ ДБР в місті Миколаєві протиправною та притягнути усіх винних до відповідальності.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року, матеріали скарги ОСОБА_3 направлено для розгляду до Жовтневого районного суду Миколаївської області.

На підставі розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 червня 2023 року №24 «Щодо призначення автоматизованого перерозподілу судової справи» матеріали скарги ОСОБА_3 надійшли у провадження слідчого судді ОСОБА_1 .

Скарга неодноразово призначалася до розгляду, однак внаслідок вибуття ОСОБА_3 до установ, що здійснюють утримання осіб під вартою, судові засідання за скаргою тривалий час не здійснювалися, внаслідок неможливості їх проведення.

У судовому засіданні 22 січня 2024 року скаржник ОСОБА_3 повністю підтримав свою скаргу та просив визнати протиправною бездіяльність працівників ТУ ДБР з приводу відмови у внесенні відомостей до ЄРДР за поданими ним заявами.

В цілому, доводи ОСОБА_3 , що надані ним під час розгляду справи по суті, зводилися з незгодою з прийнятими у кримінальному провадженні, що здійснюється відносно нього, процесуальними рішеннями суддів як першої так і апеляційної інстанції. На думку скаржника такі дії суддів та прокурорів, що підтримували обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження, свідчать про їх зацікавленість та упередженість, а отже у їх діях наявний склад злочину, пов`язаний з намаганням отримати неправомірну вигоду за його засудження.

Представник скаржника адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав скаргу ОСОБА_3 та просив її задовольнити.

Уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві в судове засідання з розгляду скарги ОСОБА_3 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила

Відповідно до частини третьої статті 306 КПК України, відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши доводи скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Пунктом 1 частини першої статті 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положення частини першої статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №231 від 17 серпня 2023 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Досліджуючи зміст поданих ОСОБА_3 до ТУ ДБР в місті Миколаєві повідомлень про вчинення злочину від 04 червня 2021 року та 18 червня 2021 року, слідчим суддею, що такі повідомлення не містять об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддями Заводського районного суду міста Миколаєва, окремими суддями Миколаївського апеляційного суду кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема і статтями 364, 368, 369 КК України.

Доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаними статтями.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 , як від 04 червня 2021 року так і від 18 червня 2021 року, а також з його пояснень що надані безпосередньо у судовому засіданні по розгляду цієї скарги, вбачається, що вся її суть зводиться до незгоди скаржника із рішеннями вищезазначених суддів, прийнятих під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , а також позицією прокурора, що здійснював підтримку державного обвинувачення у суді.

При цьому у своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення, заявник вказує, що оскільки суддями не взято до уваги його пояснення щодо обставин справи, то вказане свідчить про певний інтерес та їх зацікавленість у його засудженні, що ймовірно вказує на їх змову з метою отримання неправомірної вигоди.

Тобто, доводи ОСОБА_3 будуються на припущеннях, які не підтверджуються будь-якими доказами та свідчать про абстрактний, надуманий характер таких доводів.

Інші порушення на які посилається скаржник пов`язані із неврахуванням суддями поданих пояснень, документів та іншими процесуальними рішеннями, порядку проведення судового засідання тощо.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частини першої та другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15 квітня 2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

При розгляді питання, що стосується не внесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01 липня 2013 року.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено частиною першою статті 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з частиною першою, шостою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Враховуючи вищевикладене, оскільки повідомлення ОСОБА_3 від 04 червня 2021 року та від 18 червня 2021 року про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях суддів Заводського районного суду міста Миколаєва, окремих суддів Миколаївського апеляційного суду ознак кримінальних правопорушень, а фактично зводиться до незгоди із прийнятими суддями рішеннями при розгляді справи, слідчий суддя дійшов висновку, що невнесення відомостей уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві за повідомленням ОСОБА_3 не є протиправним, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.

З огляду на викладене, керуючись статтями 303-307, 309, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_5