печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2

за участі:

адвокатів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

підозрюваного - ОСОБА_6

прокурора - ОСОБА_7

слідчого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в режимі відеоконференції провадження №757/44158/23-к за скаргою адвоката ОСОБА_4 про скасування повідомлення Генерального прокурора ОСОБА_9 від 24.07.2023 про підозру Народному депутату України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, у кримінальному провадженні №0000425 від 05.04.2022,-

ВСТАНОВИВ:

04.10.2023 до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 про скасування повідомлення Генерального прокурора ОСОБА_9 від 24.07.2023 про підозру Народному депутату України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, у кримінальному провадженні №0000425 від 05.04.2022.

Так, скарга мотивована тим, що 24.07.2023 року Генеральний прокурор ОСОБА_9 письмово повідомив про підозру Народному депутату України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.І ст.111 Кримінального кодексу України (у редакції Закону №1689-VII від 07.10.2014 року), тобто в державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

Так, адвокат вказує, що вручення письмового повідомлення про підозру Народному депутату України ОСОБА_6 здійснено не Генеральним прокурором ОСОБА_9 , а прокурором другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 .

Відтак, на думку адвоката, вручення підозри відбулось неналежною процесуальною особою, а тому підозра була вручена неналежним чином.

Також, адвокат вказує, що підозра вручалась під час обшуку, який відбувався без ухвали слідчого судді за місцем проживання підозрюваного, що, на його думку, не відповідає вимогам ст. 233 КПК України та ст. 30 Конутситуції України.

Окрім цього, адвокат зазначає, що фактично, відповідно до повідомлення про підозру, сторона обвинувачення виклала встановлені на її думку обставини вчинення злочину, які співпадають із диспозицією ч. 4 ст. 111-1 Кримінального кодексу України, яка полягає у провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, яка відповідно до ч. 4 ст. 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином з відповідними наслідками при обрання запобіжного заходу.

Адвокат вказує, що проаналізувавши всі протоколи допиту свідків, наявні в матеріалах справи про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , то жодний із опитаних свідків не має інформації про наявність підстав для повідомлення підозри ОСОБА_6 , а деякі свідки заперечили вчинення ОСОБА_6 державної зради, а також факт співпраці та допомоги ОСОБА_6 військовим формуванням та самопроголошеній владі.

Матеріали проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, протокол №5/7/4/5-22981дск від 30.11.2022 року підтверджують факт конвоювання ОСОБА_6 збройними формуваннями РФ ОСОБА_10 не підтверджує факту співпраці або намагання на співпрацю ОСОБА_6 з представниками РФ, висловлюючи свої міркування та припущення, проте жодним чином не підтверджує факт співпраці ОСОБА_6 з представниками РФ. навпаки зазначають про грабування ОСОБА_6 . Співрозмовники підтверджують, що ОСОБА_6 окупанти не відпускають, постійно конвоюють (супроводжують) його, що також спростовує твердження про співпрацю ОСОБА_6 .

Матеріали проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, протокол №5/7/4/5-9094дск від 15 грудня 2022 року містяться відомості про господарську діяльність ОСОБА_11 . Вказаним протоколом НСРД не зафіксовано жодного спілкування з ОСОБА_6 та не підтверджено жодного факту незаконних дій саме ОСОБА_6 . Протокол містить інформацію про господарську діяльність, що не є зрадою, а лише колабораційною діяльністю, яка виключає обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, в тому числі і підозрюваного. Даний протокол є доказом захоплення з боку окупаційної влади управління підприємствами «АЗМОЛ» та «Агрінол» («расп оряджения председателя совета министров военно-гражданской администрации Запорожской области от 03.10.22 года»), що знов таки спростовує обставини підозри.

Матеріали проведення НСРД - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, протокол №5/7/4/5-12757дск від 04.05.2023 року містяться відомості про особисте спілкування абонента ОСОБА_12 невстановленими особами, проте жодним чином не підтверджує факт співпраці ОСОБА_6 з представниками РФ. Більш того, слідчим у клопотанні виділена дата саме 03.02.2022 року, що вказує на наявність переписки та якоїсь діяльності ОСОБА_12 до початку військової агресії та повномасштабного вторгнення РФ на територію України, і у будь якому разі не вказує на вчинення злочину, передбаченого ст. 111 КК України, адже підтверджують господарську діяльність підприємств.

Таким чином, на думку адвоката, будь-який об`єктивний спостерігач, на підставі вказаних доказів, може зробити лише один висновок, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення інкримінованого злочину і підозра є необгрунтованою.

Керуючись бажанням звинуватити ОСОБА_6 в державній зраді, слідчий готовий виправдати будь- які дії окупантів. На думку слідчого, окупаційні війська були настільки лояльні до прав власності ОСОБА_6 , що вимушені були отримати від нього згоду на використання активами підприємств, на думку слідчого вони не захоплювати виробничих потужностей бердянських підприємств, а використовували їх виключно за згодою ОСОБА_6 .

Таким чином, на момент вирішення питання про законність та обгрунтованість письмового повідомлення про підозру ОСОБА_6 , повинно бути встановлено наявність щонайменше ознак злочину.

Надані суду письмові допити свідків, жодним чином не підтверджують факту переходу ОСОБА_6 на бік ворога, а усі докази спрямовані на доведення господарської діяльності, що не є державною зрадою.

Відтак, сторона захисту вважає, що підозра вручена з порушенням КПК України, кваліфікація є невірною, а тому підозра є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні адвокати підтримали скаргу та просили її задовольнити. Зазначили, що підозра є необґрунтованою, органом досудового розслідування не зібрано реальних доказів вчинення кримінального правопорушення. Докази, які сторона захисту дослідила не містять інформації, яка б свідчила про дії підозрюваного, які йому інкримінують.

Також, послались на вручення підозри неупоноваженою особою та з порушенням норм КПК України та невірність кваліфікації дій.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників та просив скасувати підозру.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги вказав, що підозра є обгрунтованою, яка підтверджується належними доказами, а доводи адвокатів є безпідставними.

Окрім цього, прокурором було зазначено, що підозра була вручена та складена за дорученням Генерального прокурора, а тому порядок вручення відбувся у встановлений законом порядок, без порушення прав та гарантій Народного депутата України.

Під час проведення обшуку, було зупинено його проведення та було повідомлено ОСОБА_6 та його захисника про підозру.

Також, щодо допитів свідків, на які посилається сторона захисту, то прокурор вказав, що адвокат посилається на інформацію з витягу допитів, яка є неповною. Прокурор зауважив, що у витягу про внесення відомостей в ЄРДР не зазначається особа, яка їх внесла.

Слідчий підтримав позицію прокурора та просив відмовити в задоволенні скарги.

Вивчивши скаргу, заслухавши позицію учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора знаходиться кримінальне провадження №0000425, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 111 Кримінального кодексу України, відносно підозрюваного Народного депутата України ОСОБА_6 .

24.07.2023 року Генеральний прокурор ОСОБА_9 , письмово повідомив Народному депутату України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.111 Кримінального кодексу України (у редакції Закону №1689-VII від 07.10.2014 року), тобто в державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

Так, варто зазначити, що слідчий суддя звертає увагу що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою ст.37 цього Кодексу.

Варто звернути увагу, що підозрюваний ОСОБА_6 є Народним депутатом України, а тому у відповідності до ч. 2 ст. 481 КПК України, письмове повідомлення про підозру здійснюється: народному депутату України, кандидату у Президенти України, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Голові або іншому члену Рахункової палати, прокурору Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Директору або іншому працівнику Національного антикорупційного бюро України, заступникам Генерального прокурора, Голові Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступнику - Генеральним прокурором (виконувачем обов`язків Генерального прокурора) або заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Так, вбачається, що Генеральний прокурор ОСОБА_9 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0000425 від 05.04.2022 встановив наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру Народному депутату України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (у редакції Закону №1689-VII від 07.10.2014 року).

З долученої копії підозри вбачається, що у відповідності до ч. 2 ст. 481 КПК України Генеральний прокурор ОСОБА_9 доручив вручити дану підозру прокурору другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро роосзілдувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 ст. 481 КПК України Генеральний прокурор (виконувач обов`язків Генерального прокурора), його заступник, керівник обласної прокуратури може доручити іншим прокурорам здійснити письмове повідомлення про підозру особам, визначеним частиною першою цієї статті, у порядку, передбаченому частинами першою і другою статті 278 цього Кодексу.

Оскаржувану підозру, у відповідності до доручення Генерального прокурора ОСОБА_9 , прокурором другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 було вручено та повідомлено ОСОБА_6 .

Необхідно зважати, що повідомлення про підозру один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення

Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий, зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

При цьому, статус підозрюваної особи у спеціального суб`єкта, визначеного статтею 481 КПК України, наступає з моменту вручення йому повідомлення про підозру уповноваженою особою. Про правильність цього підходу свідчить практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у пункті 46 рішення від 27 лютого 1980 року № 6903/75 у справі Девеер проти Бельгії (Deweer V. Belgium) зазначається, що «для цілей частини першої статті 6 Конвенції «звинувачення» (charge) може бути визначене як офіційне повідомлення, надане індивіду компетентним суб`єктом про те, що така особа підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення».

Від законності зазначеної процесуальної дії залежить правомірність набуття особою статусу підозрюваного і вчинення всіх подальших слідчих дій за його участю у відповідному статусі, а також наявність правових підстав для пред`явлення йому обвинувачення згідно з обвинувальним актом.

Тому, на думку слідчого судді, здійснення повідомлення про підозру судді неналежним суб`єктом має правові наслідки, така особа не вважається притягнутою до кримінальної відповідальності у визначеному законом порядку.

Відтак, слідчий суддя вважає, що посилання сторони захисту щодо того, що повідомлення підозри відбулось не уповноваженою особою є безпідставними, оскільки з значених норм вбачається, що у Генерального прокурора є повноваження щодо доручення прокурору для вручення підозри, а іншого стороною захисту не було доведено.

Дана позиція, щодо застосування до спеціальних суб`єктів ст. 481 КПК України, підтверджується, висновком у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі 536/2475/14-к, де зазначено, що вручення повідомлення про підозру судді іншою уповноваженою особою за умови, що рішення було прийняте та підписане визначеним на це статтею 481 КПК України суб`єктом, не порушує гарантії суддівської незалежності. Тому, Генеральний прокурор або його заступник можуть доручити слідчому або іншому прокурору вручити судді повідомлення про підозру (в редакції статті 481 КПК України до прийняття Закону № 187-IX від 4жовтня2019 року).

Уповноваження іншої особи на вручення повідомлення про підозру судді, рішення про здійснення якого прийнято належним суб`єктом, на завершальному етапі здійснення такого повідомлення, не призводить до порушення цієї гарантії, передбаченої статтею 481 КПК України та статті 49Закону №1402-VIII.

Згідно ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості:1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно, до ст. 278 КПК України, якою передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру, вбачається, що :

1. Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

2. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

3. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

4. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Відповідно доположеньст.277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором, а також визначено вимоги, яким це повідомлення має відповідати.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що зміст повідомлення про підозру ОСОБА_6 узгоджується з вимогами даних статей та вручення підозри відбулось в рамках ст. 278 КПК України.

Щодо тверджень адвоката, що вручення підозри відбулось під час обшуку, за місцем проживання депутата, не свідчить, що уповноважено особою було порушено законодавство при врученні підозри, так як законодавством не перебачано, що уповноважена особа повинна вручати повідомлення про підозру у визначеному місці або заборонено її вручати за місцем проживання підозрюваної особи. Таким чином, оскільки таке вручення відбулось за місцем проживання підозрюваного, що прямо законодавством не заборонено, то доводи сторони захисту є необґрунтованими.

Також, в судовому засіданні встановлено, що сторона обвинувачення після проведення невідкладного обшуку, виконала вимоги ст. ст. 233, 234 КПК України.

Щодо необгрунтованості підозри, слідчий суддя звертає увагу, що слідчий суддя при постановлені ухвали, керується висновками ЄСПЛ у справі «Фокс, Кампбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», де зазначено, що «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення» та така кількість доказів на даний час у вказаних матеріалах наведена.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, слідчий суддя нагадує, що обставини здійснення підозрюваною особою конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним початковим етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливого скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак, має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Разом з цим, стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування та прийняття рішення слідчим, прокурором «поза розумним сумнівом»,

Стандарт оцінки доказів, як підстави прийняття обґрунтованого та законного рішення «поза розумним сумнівом» передбачає, зокрема, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри вже має ґрунтуватися не на припущення щодо можливості скоєння особою кримінального правопорушення, а на певних доказах, результатах досудового розслідування, які об`єктивно пов`язують підозрювану особу із фактом вчинення злочину.

Отже, застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя звертає увагу суду, що перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст.17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ст.303 ч.1 п.10 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду, у відповідності до ст. 89 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, під час досудового розслідування у повідомленні зазначається стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, які відомі на момент здійснення повідомлення про підозру. При цьому слідчим суддею на даній стадії провадження не перевіряється наявність всіх елементів складу кримінального правопорушення, наведені у повідомленні про підозру обставини мають бути достатніми вважати, що особа могла вчинити вказане кримінальне правопорушення.

Таким чином, доводи сторони захисту, які свідчать про відсутність будь-яких підствав вважати, що підозрюваний причетний до кримінального правопорушення та посилання на невірну кваліфікацію, на думку слідчого судді, є неперконивими. Окрім цього, стороною захисту не аргументовано та не підтверджено жодним належним доказом підтверджень, які б свідчили про неналежність доказів, на яких ґрунтується підозра, а тому твердження адвоката є безпідставними та недоведеними. Також, слідчий суддя вважає позицію сторони захисту щодо кваліфікації недоведеною та свідчить про субєктивне трактування законодавства.

Дослідивши матеріали провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, в тому числі процесуальних порушень вимог Глави 22 КПК України, якими визначено випадки, зміст, порядок повідомлення про підозру.

При цьому, повторно слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Відтак, скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 про скасування повідомлення Генерального прокурора ОСОБА_9 від 24.07.2023 про підозру Народному депутату України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, у кримінальному провадженні №0000425 від 05.04.2022 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13