ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 157/149/23

провадження № 51-4731 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Волинського апеляційного суду від 11 липня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000563, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця й жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 квітня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, якщо він не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, пунктами 2, 3 ч. 3 ст. 76 КК України.

Також суд вирішив долю речових доказів.

Волинський апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок від 11 липня 2023 року, яким призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_6 засуджено за те, що він 22 листопада 2022 року близько 23:50, знаходячись у будинку за місцем проживання у АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_8 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, завдав останній одного удару кулаком у ділянку живота зліва, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота, розриву селезінки, внутрішньої кровотечі, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок апеляційного суду і на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Зазначає, що апеляційний суд не навів вагомих і достатніх обґрунтувань, які би свідчили про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, яке належить відбувати реально, та невмотивовано відхилив аргументи сторони захисту про зворотне. На думку захисника, апеляційний суд не зважив на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має на утриманні п`ятьох дітей, визнав свою вину, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілою та висловив готовність до виплати їй компенсації. Ці обставини в сукупності, як стверджує захисник, свідчать про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_9 , яка брала участь у провадженні в суді апеляційної інстанції, подала письмові заперечення на касаційну скаргу захисника, у яких просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 залишити без зміни як законний, а скаргу - без задоволення як необґрунтовану.

Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу захисника на викладених у ній підставах.

Прокурор ОСОБА_5 вважав, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні, оскільки вирок апеляційного суду є законним і обґрунтованим.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність внаслідок незастосування положень ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість, є безпідставними.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системний аналіз вимог закону України про кримінальну відповідальність свідчить про те, що, крім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, водночас належним чином умотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення щодо обрання ОСОБА_6 міри покарання, врахував, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України є тяжким злочином (санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років). Суд зважив і на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно. Щире каяття засудженого у вчиненні кримінального правопорушення суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, а обставинами, що його обтяжують, - вчинення злочину щодо подружжя, а також його скоєння під час перебування у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, суд послався на позицію потерпілої ОСОБА_8 про необхідність призначення ОСОБА_6 суворого покарання.

На підставі цих даних у їх сукупності суд першої інстанції призначив засудженому покарання в мінімальних межах санкції за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого його визнано винуватим, та дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання можливе в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, зважив на обставини, які були враховані місцевим судом.

Водночас апеляційний суд дійшов висновку, що під час звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням поза увагою суду першої інстанції, по суті, залишилися зміст й обсяг небезпечних винних дій останнього та їх наслідки, що свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки його діяння. Так, апеляційний суд надав оцінку тим обставинам, що ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти здоров`я своєї дружини, цілеспрямовано завдавши потерпілій тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Водночас апеляційний суд зважив на пояснення самої потерпілої про те, що ОСОБА_6 зловживає алкогольними напоями та систематично її б`є. Так, на цей час на розгляді в Любешівському районному суді Волинської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 6 квітня 2023 року за № 0000241, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а саме в умисному систематичному (12 жовтня 2022 року, 2 та 6 березня 2023 року) психологічному та фізичному насильстві щодо своєї дружини ОСОБА_8 , що привело до фізичних, психологічних страждань, погіршення якості життя останньої. З огляду на це потерпіла ОСОБА_8 у судах першої та апеляційної інстанцій наполягала на призначенні засудженому покарання, яке належить відбувати реально. Крім того, апеляційний суд, виконуючи приписи закону, проаналізував дані про особу ОСОБА_6 , котрий характеризується негативно, не працює.

З огляду на наведене, апеляційний суд підсумував, що місцевий суд не врахував особливостей правозастосування норми матеріального права, передбаченої ст. 75 КК України, неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання і належним чином не вмотивував цього рішення.

На підставі зазначених вище обставин у їх сукупності суд апеляційної інстанції, врахувавши мету покарання, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність причин вважати можливим виправлення та перевиховання ОСОБА_6 без відбування покарання і призначив засудженому покарання в мінімальних межах санкції за вчинене ним кримінальне правопорушення, яке належить відбувати реально.

У касаційній скарзі захисник зазначив, що апеляційний суд, застосовуючи щодо ОСОБА_6 реальну міру покарання, залишив поза увагою ряд обставин, які могли вплинути на ухвалене рішення. Проте ці твердження є безпідставними. Апеляційний суд, усупереч доводам захисника, урахував те, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, а визнання ним своєї вини і прохання вибачення перед потерпілою в суді підтверджують його щире каяття, яке суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання. Щодо посилань захисника на утримання ОСОБА_6 п`ятьох дітей, то даних які б свідчили, що він забезпечує їх засобами до існування, матеріали справи не містять. Натомість, як встановили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_6 не працює, зловживає алкогольними напоями та, проживаючи разом із дітьми, у їх присутності систематично вчиняє побиття дружини, що свідчить про підвищену небезпечність його особи.

Вирок апеляційного суду в частині призначення покарання належним чином умотивований та відповідає приписам ст. 420 КПК України.

З огляду на вказані обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та цінності об`єкта посягання, підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає, оскільки дані, на які посилається захисник у касаційній скарзі, самі собою не є противагою суспільній небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Вирок Волинського апеляційного суду від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3