Справа № 285/2685/23
Провадження №11-кп/801/117/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

та його захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кукушкіно, Роздольненського району, Кримської області, українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, не працює, пенсіонер, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального прапвопрушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 10 березня 2023 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше шістдесяти діб, тобто до 26 листопада 2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 24786 гривень 36 копійок, а саме за проведення:

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/3468-БД від 06.04.2023) - 1349 гривень 30 копійок;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/3470-БД від 10.04.2023) - 1418 гривень 23 копійки;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/3467-БД від 10.04.2023) - 1418 гривень 23 копійки;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/3458-БД від 07.04.2023) - 2209 гривень 04 копійки;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/3460-БД від 07.04.2023) - 1418 гривень 23 копійки;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/3494-БД від 12.04.2023) - 4262 гривні 13 копійок;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/3472-БД від 11.04.2023) - 1869 гривень 16 копійок;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/3495-БД від 14.04.2023) - 2217 гривень 24 копійки;

- судової експертизи зброї (висновок СЕ-19/106-23/3415-ХЗ від 20.03.2023) - 1510 гривень 24 копійки;

- судово-трасологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/4403-ТР від 19.04.2023) - 4302 гривні 00 копійок;

- судово-імунологічної експертизи (висновок СЕ-19/106-23/4363-БД від 25.04.2023) - 2812 гривень 56 копійок.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він 10 березня 2023 року близько 15 години, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився з ОСОБА_7 та її дочкою ОСОБА_8 поблизу місця свого проживання - будинку АДРЕСА_1 .

У зазначений день, час і місці та за вказаних обставин між ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з іншої сторони виникла сварка через те, що останні повідомили в поліцію, що ОСОБА_10 на своєму автомобілі «PEUGEOT PARTNER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в`їхав у паркан їх будинку по АДРЕСА_2 . Під час сварки ОСОБА_10 висловив погрози вбивством ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , тобто в останнього виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

В той же день, 10 березня 2023 року близько 18 години 15 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання - в будинку АДРЕСА_1 , з метою умисного вбивства двох осіб - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 взяв ніж, який згідно висновку експерта № СЕ-19/106- 23/3415-ХЗ від 20 березня 2023 року, є короткоклинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії - ножем мисливським загального призначення, який виготовлений промисловим способом, та без передбаченого законом дозволу на даний ніж, пішов із ним до будинку АДРЕСА_2 . Підійшовши до зазначеного будинку, близько 18 години 20 хвилин ОСОБА_10 постукав у двері. ОСОБА_8 відчинила двері будинку та в цей час ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , зайшов до коридору будинку, де, тримаючи зазначений ніж у правій руці умисно клинком ножа наніс 13 ударів по тулубу та верхнім кінцівкам ОСОБА_7 , заподіявши останній тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді 2 поранень передньої черевної стінки, що проникають в черевну порожнину; середньої тяжкості тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я у вигляді поранення лівої кисті з ушкодженням сухожилків згиначів 4-го пальця; легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді рани на передній черевній стінці, що не проникає в черевну порожнину, рани в правій пахвовій ділянці, рани правої кисті, 4 рани лівого передпліччя, рани лівого плеча, 2 рани на лівій молочній залозі.

У подальшому ОСОБА_10 , не припиняючи своїх злочинних дій, направлених на умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , продовжуючи тримати ніж в правій руці, умисно клинком ножа наніс удар ОСОБА_8 у тулуб зліва, заподіявши останній тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді поранення лівої половини грудної клітини з ушкодженням 7-го ребра та міжреберної артерії, що проникає в черевну порожнину, з ушкодженням капсули лівої долі печінки.

У цей час ОСОБА_7 стала чинити опір ОСОБА_10 та з метою самозахисту виштовхала його з будинку на вулицю і зачинила вхідні двері будинку на замок.

Таким чином, ОСОБА_10 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця і залишив місце скоєння злочину та пішов до свого будинку по АДРЕСА_1 , поблизу якого близько 18 години 35 хвилин був затриманий працівниками поліції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_10 з ч.3 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 121 КК України та обрати покарання в межах цієї норми, призначивши остаточне покарання із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України.

Обґрунтовує свої доводи тим, що у ОСОБА_10 не було умислу на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_12 . Що стосується ОСОБА_8 , то обвинувачений взагалі не пам`ятає, як наносив їй удар, що стверджує про відсутність умислу на її вбивство. Після скоєних дій ОСОБА_10 сам попросив викликати допомогу та поліцію, з будинку ОСОБА_13 він вийшов сам, а не за спротивом потерпілих, не позбувся ножа, а чекав приїзду працівників поліції, які вилучили знаряддя злочину. Пояснення потерпілих, що під час їх опору ОСОБА_10 зачіплявся за килимок і падав спростовуються матеріалами справи, а саме відсутністю килимка як речового доказу, через який він падав. Відсутні також в матеріалах справи докази того, що після нанесення пошкоджень ОСОБА_14 могла фізично створювати супротив ОСОБА_10 . Крім того, зазначає, що такій поведінці ОСОБА_10 передували події, а саме, пошкодження обвинуваченим плота ОСОБА_13 , потім скандал з цього приводу, сварка, відібрання у нього автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника потерпілих ОСОБА_9 , які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, базується на ретельно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка.

Так суд першої інстанції, погодившись із пред`явленим обвинуваченням, відкинув як недостовірні показання обвинуваченого про те, що умислу на вчинення вбивства у нього не було.

Невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів розцінює як спосіб його захисту від пред`явленого обвинувачення.

Така версія обвинуваченого спростована дослідженими у судовому засіданні доказами: поясненнями потерпілих, свідків та письмовими доказами, зазначеними у вироці, належність та допустимість яких стороною захисту не оскаржується, зокрема, висновками експертиз, протоколами огляду місця події, протоколами слідчих експериментів, протоколами пред`явлення речей для впізнання тощо.

Характер, послідовність, динамічність дій ОСОБА_10 , його поведінка до, під час і після вчинення злочину, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілих, механізм їх спричинення, знаряддя злочину, встановлені судом, свідчать про те, що обвинувачений мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілих і вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілих, однак злочинний результат (смертельний наслідок) не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Так, відповідно до висновку Звягельського відділення Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради № 132 вбачається, що ОСОБА_7 було завдано тринадцять різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, а саме: від 10-разової дії колючо-ріжучого предмета, утворились легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; від 1-разової дії колючо-ріжучого предмета утворилось тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; від 2-разової дії колючо-ріжучого предмета утворились тяжкі тілесних ушкодження за критерієм небезпеки для життя).

Відповідно до висновку Звягельського відділення Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної ради №131 слідує, що ОСОБА_8 було завдано тілесне ушкодження у вигляді поранення лівої половини грудної клітини з ушкодженням 7-го ребра та міжреберної артерії, що проникає в черевну порожнину, з ушкодженням капсули лівої долі печінки, яке утворились від одноразової дії колючо-ріжучого предмета, що належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя).

Удари ножем обвинувачений спрямовував у життєво важливі органи потерпілих, а саме у грудну клітину та черевну порожнину.

Обране ОСОБА_10 знаряддя вчинення злочину ніж також свідчить про наявність прямого умислу на вбивство потерпілих.

Злочинні дії були припинені тільки завдяки потерпілої ОСОБА_7 , яка силою виштовхала обвинуваченого на вулицю та закрила двері на замок, після чого обвинувачений намагався знову потрапити в будинок тягнучи за дверну ручку.

Таким чином, у діях ОСОБА_10 наявний прямий умисел на вчинення вбивства, який не призвів до бажаного результату лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що обвинувачений взагалі не пам`ятає, як наносив удари потерпілим, це спростовується показами самого обвинуваченого, які він давав в судовому засіданні суду першої інстанції, а саме, як він пояснив, після того, як ОСОБА_14 простягнула йому руки до обличчя, у нього щось переклинило та він почав наносити удари, куди і скільки він не пам`ятає.

Версія сторони захисту про те, що таку поведінку ОСОБА_10 спровокували потерпілі не заслуговує на увагу, оскільки, як вбачається з хронології подій, конфлікт розпочався з боку дій обвинуваченого, який у стані алкогольного сп`яніння в`їхав у паркан будинку потерпілих, у зв`язку з чим останні викликали поліцію.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 263 КК України, особу винного, який раніше не судимий, одружений, є пенсіонером, за місцем проживання характеризується нейтрально, за місцем роботи характеризувався позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, обставину, яка його обтяжує вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, призначене ОСОБА_10 покарання в повній мірі відповідає вимогам статтей 50, 65 КК України, узгоджується з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» є справедливим за своїм розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2023 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4