Справа № 947/7239/23
Провадження № 1-кп/947/793/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2023 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в судовому засіданні в місті Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000214 від 10.02.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в рф, громадянки України, українки, офіційно не працевлаштованої, маючої на утриманні п`ять неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої

11.11.2022 року Малиновським районним судом міста Одеси за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Так, ОСОБА_3 , будучи раніше судимою, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не стала, та вчинила нове кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 09 лютого 2023 року, у період часу з 20 години 30 хвилин по 22 годину 20 хвилин, ОСОБА_3 перебувала у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_3 , в якій разом з власницею вказаної квартири проводила дозвілля, де у неї раптово виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а предметами свого злочинного посягання визначила майно, що належать ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, ОСОБА_6 , в той же день, перебуваючи за вказаною адресою, скориставшись тим, що власниця вийшла з приміщення кухні, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, діючи в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 22 квітня 2022 року № 2212-ІХ, внесеними Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, внесеними Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, внесеними Указом від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, внесеними Указом від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-IX), таємно викрала «Iphone 13 Pro Max» у корпусі золотого кольору, з пам`яттю 128 ГБ., з ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , у корпусі золотого кольору, вартістю 29 315 гривень та ноутбук марки «Lenovo» «G50-30» моделі «80G0», у корпусі чорного кольору, з серійним номером - PF038DQN, 80G000Y2RK, вартістю 6 500 гривень

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 35 815 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України.

Крім того, 09 лютого 2023 року, ОСОБА_3 перебуваючи у той же час у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , керуючись єдиним злочинним умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, визначила предметом свого злочинного посягання банківську карту АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 , що знаходилась у сумці, яка перебувала у шафі розташованої у приміщенні коридору.

Реалізуючи свій умисел направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_3 відкрила шафу, де побачила відкриту сумку належну ОСОБА_5 .

В цей час в неї виник злочинний умисел на викрадення офіційного документу, а саме банківської картки АТ «Універсал Банк» з номером НОМЕР_3 , що видана на ім`я ОСОБА_5 .

Так, ОСОБА_3 діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи те, що банківська картка належить ОСОБА_5 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи на меті подальше використання цієї картки для заволодіння грошовими коштами, викрала банківську картку із сумки ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст.358 КК України, а також згідно із Постановою ВСУ No5-8c11 від 20.06.2011, є різновидом офіційних документів, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити.

Своїми діями, ОСОБА_3 викрала офіційний документ, а саме банківську карту АТ «Універсал Банк», власником якої є ОСОБА_5 .

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.357 КК України.

В ході судового засідання обвинувачувана ОСОБА_3 свою вину у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень визнала повністю та показала, що дійсно 09 лютого 2023 року, у вечірній час, приблизно з 20 години по 22 годину вона перебувала в гостях у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 , де вони вживали алкогольні напої. Коли ОСОБА_5 вийшла на балкон, вона пішла в коридор, де взяла мобільний телефон, ноутбук та банківську карту ОСОБА_5 , та залишила квартиру останньої. Мобільний телефон вона продала на радіо-ринку, а ноутбук та банківську картку передала своєму знайомому. Вона дійсно розуміє протиправність своїх дій та кається у скоєному.

Крім того, обвинувачена в судовому засіданні зазначила, що з матеріалами кримінального провадження вона знайомий в повному обсязі, жодних зауважень до зібраних доказів вона не має та вважає за непотрібним досліджувати всі докази.

Крім пояснень обвинуваченої, судом було досліджено характеризуючий матеріал щодо ОСОБА_3 , яким підтверджено, що обвинувачена раніше судима, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, має хронічне захворювання, та має на утриманні п`ять неповнолітніх дітей.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою вину у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_3 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченої ОСОБА_3 та дослідженням матеріалів характеризуючи її особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Даючи юридичну оцінку дослідженим в судовому провадженні доказам, суд вважає їх допустимими, належними та достовірними.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

В судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.4 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану;

- ч.1 ст.357 КК України за ознаками викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів, та обвинувачувана дійсно винна в скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить повне визнання своєї вини, щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення кримінального покарання» роз`яснюється, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою провину і щиро кається у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, а також її особу, а саме те, що вона має на утриманні п`ять неповнолітніх дітей, хронічну хворобу, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає можливим призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України при призначенні основного покарання за ч.4 ст.185 КК України, оскільки саме таке покарання гарантуватиме безпеку для суспільства, яке необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 за ч.1 ст.357 КК України суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого нею кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, її щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також данні про особу обвинуваченої, що суд вважає пом`якшуючими обставинами, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нею нових злочинів, суд вважає, що покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч.1 ст.357 КК України.

Також, враховуючи те, що ОСОБА_3 засуджена 11.11.2022 року Малиновським районним судом міста Одеси за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, та на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, суд вважає, що покарання їй слід призначити із застосуванням ст.71 КК України.

Речових доказів у даному кримінальному провадженні немає.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна не застосовувався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальних витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст.370, 371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,винною за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України і на підставі цих законів призначити їй покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати не відбуту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , частину покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 11.11.2022 року у виді 2 (двох) місяців обмеження волі, застосувавши п.п."б" п.1 ч.1 ст.72 КК України і перевівши 2 (два) місяці обмеження волі в 1 (один) місяць позбавлення волі, виходячи із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі та остаточно визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 19.09.2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1