ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року

м. Київ

справа № 756/6771/22

провадження № 51-3510 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00901, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки, та покладено обов`язки, передбачені ст.76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 , діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), та зберігав її при собі без мети збуту до 10 червня 2022 року, коли приблизно о 13:05 год. за адресою: м. Київ, вул. Марка Вовчка, 18-А, ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції та під час особистого обшуку у нього було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, масою 25,612 г, що є особливо великим розміром.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо необґрунтованого застосування до засудженого положень ст.75 КК України й недостатньо врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 тяжкого злочину, предметом якого є особливо небезпечні психотропні речовини в особливо великому розмірі, те, що засуджений вчинив активні дії по придбанню психотропної речовини, що сприяло незаконному її обігу, а також підвищену суспільну небезпечність особи засудженого.

На думку прокурора, враховані апеляційним судом дані про особу винного, а саме наявність постійного місця проживання та реєстрації, проходження лікування від наркоманії, проживання разом з батьками пенсіонерами та його задовільна характеристика не вказують на можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування ним покарання.

Посилається на невідповідність ухвали вимогам статей 370, 419 КПК України через її незаконність та необґрунтованість.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги касаційної скарги підтримала та просила задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , в суді касаційної інстанції, посилаючись на безпідставність доводів скарги сторони обвинувачення, просили залишити її без задоволення.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

За змістом ст. 433 КПК України Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. Доводи прокурора зводяться до твердження про необґрунтоване застосування до засудженого положень ст. 75 цього Кодексу та, як наслідок, м`якість призначеного покарання. При перевірці доводів касаційної скарги Суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Мотиви Суду

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При цьому, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно із статтею 65 цього Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як визначено у ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Касаційний суд звертає увагу, що підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, на основі ст. 75 КК України, є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду має ґрунтуватися на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо. Важливе значення для застосування звільнення від відбування покарання мають дані, які характеризують особу винного, а саме: його поведінка до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, його соціально-демографічні властивості та соціально-психологічна характеристика. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання.

Наведених вимог закону судами першої та апеляційної інстанцій повністю дотримано.

Обираючи ОСОБА_6 покарання, суди належним чином врахували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Всебічно взято до уваги й дані про особу засудженого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується задовільно, громадський порядок не порушує, веде нормальний спосіб життя, скарг від мешканців будинку на нього не надходило, проживає разом із батьками- пенсіонерами, мати є інвалідом 3 групи, до затримання мав постійне місце роботи, працював комірником на ДП Поліграфічний комбінат «Зоря», а з 10 серпня 2022 року до дня розгляду справи в апеляційному суді зареєстрований як безробітний в Оболонській районній філії Київського міського центру зайнятості, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, але добровільно звернувся до КНП «КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ», де з 14 вересня 2022 року по 10 жовтня 2022 року пройшов стаціонарне лікування з діагнозом: F 19.2 «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин. Синдром залежності», що підтверджено випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 4838.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , обґрунтовано визнано щире каяття, обставини, що його обтяжують - відсутні.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях чітко зазначили, які саме обставини справи та дані про особу винного вони визнали такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і дали підстави для призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Сторона обвинувачення, обґрунтовуючи свою незгоду із застосуванням норм ст.75 КК України щодо ОСОБА_6 , основним аргументом вказує те, що засуджений зберігав при собі психотропну речовину, обіг якої заборонено, в особливо великих розмірах.

У той же час, Суд звертає увагу, що місцевий суд визнав доведеним обвинувачення, яке інкримінувалося ОСОБА_6 органом досудового розслідування та засудив його за ч. 3 ст.309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини у особливо великих розмірах, без мети збуту.

Таким чином, вказані обставини, а саме зберігання засудженим психотропної речовини у особливо великих розмірах, на які посилається прокурор, є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та самостійними елементами його об`єктивної сторони. Вони прямо закріплені законодавцем у диспозиції статті й наявні в юридичному формулюванні обвинувачення та були враховані судом при кваліфікації дій засудженого. Відтак не можуть повторно враховуватись при призначенні покарання, як про те безпідставно йдеться у касаційній скарзі прокурора.

Разом із цим, сторона обвинувачення, посилаючись у касаційній скарзі на ті позитивні дані про особу винного, які врахував апеляційний суд та висловився про можливість застосування до засудженого положень ст.75 КК України, взагалі не наводить будь-яких інших обставин чи даних про особу ОСОБА_6 , які б могли слугувати підставою для протилежного висновку.

Заслуговує на увагу й те, що на момент касаційного розгляду ОСОБА_6 відбув більше одного року та трьох місяців установленого судом іспитового строку. Жодних відомостей про неналежну поведінку засудженого під час іспитового строку, притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності матеріали справи не містять. Навпаки ОСОБА_6 пролікувався від наркоманії, намагається працевлаштуватись. Зазначені обставини у своїй сукупності безумовно вказують на дотримання засудженим умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про те, що мета покарання - виправлення винного - досягнута.

З огляду на наведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про можливість застосування до призначеного ОСОБА_6 покарання положень ст. 75 КК України та вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст.405 цього Кодексу, перевірив усі доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України мотиви на їх спростування.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, вона в повній мірі відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, тому касаційні доводи прокурора про протилежне теж неприйнятні.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення немає.

Беручи до уваги викладене та, керуючись статтями 434, 436, 441,442 КПК України, Суд вважає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3