У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чаши Каргопольського району Курганської області РФ, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000381.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6 ,

підозрюваний - ОСОБА_5 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 04.03.2024 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого суді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження йому строку тримання під вартою, застосувавши запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Підозрюваний ОСОБА_5 зазначає, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону та всупереч практики Європейського суду з прав людини.

ОСОБА_5 зазначає, що протягом 4 місяців перебування його під вартою, орган досудового розслідування не провів жодної слідчої дії, а обставини та докази, якими мотивовано клопотання слідчого є недостатніми для підтвердження наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Апелянт вважає, що в обґрунтування продовження запобіжного заходу, слідчий суддя послався лише на тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, що йде в розріз з практикою Європейського суду з прав людини та правових висновків викладених у рішеннях Верховного Суду.

Апелянт вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, можливість застосування альтернативних запобіжних заходів та дані про його особу, зокрема погіршення стану його здоров`я, наявність постійного місця мешкання, міцних соціальних зв`язків та позитивної характеристики за місцем мешкання.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим ОВС СВ Управління Служби Безпеки України в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000381 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Очаків Миколаївського району Миколаївської області, не пізніше 12.08.2023 р. (точного часу не встановлено), шляхом здійснення візуального спостереження, а також в ході приватного спілкування з місцевими мешканцями м. Очаків, отримав інформацію про місця розташування підрозділів ЗС України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на території Очаківського ОТГ Миколаївського району.

В подальшому, ОСОБА_5 , 12.08.2023 р. (більш точний час наразі встановлюється), перебуваючи за місцем мешкання, за адресою, АДРЕСА_1 , маючи проросійські погляди, діючи на шкоду основам національної безпеки України, передбачаючи що його дії можуть завдати шкоду основам національної безпеки України та, бажаючи настання таких суспільно небезпечних наслідків, тобто діючи умисно, в ході приватного спілкування з громадянином України ОСОБА_8 (досудове розслідування за підозрою якого за ч. 2 ст. 111 КК України здійснюється в цьому ж кримінальному провадженні), повідомив останньому попередньо отриману, в описаний спосіб, інформацію, про місця дислокації підрозділів ЗС України та інших утворених, відповідно до законів України, військових формувань на території Очаківського ОТГ Миколаївського району, а саме на території Чорноморської коси.

Як встановлено в ході досудового розслідування, в період з 12.08.2023 р. на території Чорноморської коси, а саме в недіючих на теперішній час базах відпочинку, що розташовані по АДРЕСА_2 , розміщувались підрозділи ЗС України, які діяли на виконання бойових завдань, поставлених на здійснення відсічі збройної агресії РФ, яку держава-агресор здійснює з території тимчасово окупованої Кінбурнської коси. ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, направлений на надання допомоги РФ у веденні агресивної війни проти України та, фактично реалізовуючи його 13.08.2023 р. о 06.32 год., перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, передбачаючи що його дії можуть завдати шкоду основам національної безпеки України та, бажаючи настання таких суспільно небезпечних наслідків, використовуючи власний мобільний телефон марки Samsung Galaxy A10S (IMEI: НОМЕР_1 , IMSI: НОМЕР_2 ) з абонентським номером НОМЕР_3 , використовуючи програму для миттєвого обміну повідомленнями через мережу Інтернет (месенджер) «Telegram», в якому він вже був зареєстрований під ім`ям « ОСОБА_8 », а саме в особистому листуванні з невстановленим на теперішній час в ході досудового розслідування представником іноземної держави - РФ, який користується обліковим записом (акаунтом) в Інтернет-месенджері «Telegram» з нікнеймом « ОСОБА_10 » передав, отримані від ОСОБА_5 , відомості стосовно дислокації військової техніки ЗС України на території ІНФОРМАЦІЯ_2 з можливістю їх ідентифікації на місцевості. Як встановлено, поширена ОСОБА_5 за викладених обставин інформація, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом ЗСУ, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, створює фактичну загрозу ураження чи знищення такого об`єкту.

14.09.2023 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України.

15.09.2023 р. ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався, останній раз до 08.01.2024 р.

05.01.2024 р. ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000381 продовжено до 6 місяців, а саме до 11.03.2024 р.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено та потребує значного часу, в діях підозрюваного і надалі наявні ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що підтверджується долученими до клопотання матеріалами, яке за своєю правовою природою та об`єктом спрямування направлене проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією РФ проти України, що тим самим підвищує ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, наявні ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовжені строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при продовженні запобіжного заходу.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , дії якого опосередковано пов`язані з передачею збройним силам РФ відомостей, стосовно дислокації військової техніки ЗС України, того, що на даний час, на території України продовжує діяти воєнний стан, частина територій Миколаївської та Херсонської областей перебувають під тимчасовою окупацією ВС РФ, ведуться активні бойові дії, тому ризик продовження злочинної діяльності або вчинення іншого кримінального правопорушення, також є дійсним.

Наведені обставини, у своїй сукупності, дають підстави вважати, що існують реальні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними.

Крім того, апеляційним судом враховуються й імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, за змістом яких, під час дії воєнного стану, до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-2 КК України, за наявністю ризиків, визначених ст. 177 КПК України, застосовуванню підлягає лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дослідив доводи клопотання слідчого відносно обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, а саме про необхідність проведення ряду процесуальних дій, зокрема: встановити місцезнаходження та допитати ряд осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших осіб; отримати в порядку тимчасового доступу, доступ до речей і документів операторів мобільного зв`язку; отримати висновки призначених у справі експертиз; зібрати в повному обсязі дані, що характеризують підозрюваного; розсекретити матеріали кримінального провадження; виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Разом з тим, висуваючи вимогу про скасування ухвали слідчого судді, апелянт не наводить жодних мотивів на підтвердження власних доводів та жодним чином не спростовує, як встановлені органом досудового розслідування обставини, так і мотиви прийнятого рішення.

За таких обставин, оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, а прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, ухвала слідчого судді відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для її скасування та вирішення питання про застосування відносно ОСОБА_5 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає, апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Центрального районного м. Миколаєва від 05 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3