Справа № 761/1585/24
Провадження № 1-кс/761/1744/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 06.01.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 06.01.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у

м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 06.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор у клопотанні зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що 05.01.2024 близько 12 години 30 хвилин в ході перегляду камер відеоспостереження, які встановлені в приміщенні магазину «Sinsay», що за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 2-А, було виявлено, що 03.01.2024 близько 14 години 15 хвилин перебуваючи в приміщенні магазину, невстановлена особа чоловічої статі в період воєнного стану безпосередньо на території міста Київ та Київської області вчинила крадіжку одягу з магазину «Sinsay», а саме наступних речей: шкарпетки чоловічі вартістю 95 гривень 20 копійок без урахування ПДВ, футболки чоловічої у кількості 4 штук вартістю 87 гривень 20 копійок без урахування ПДВ за 1 штуку, штани чоловічі вартістю 399 гривень 20 копійок без урахування ПДВ, штани чоловічі вартістю 223 гривень 20 копійок без урахування ПДВ, куртки чоловічої вартістю 679 гривень 20 копійок без урахування ПДВ, чим спричинила матеріальний збиток ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» загальною сумою 1484 гривні без урахування ПДВ. Із викраденим майном із місця вчинення кримінального правопорушення зникла. В ході проведення слідчо-розшукових дій було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення має відношення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.01.2024 в ході огляду місця події, на підставі письмової заяви про добровільну видачу поданою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нього було вилучено куртку марки «Sinsay» червоного кольору, розміру «M», INDEX: 18100-33X-M, яку він як пояснив викрав 03.01.2024 близько 14 години 15 хвилин перебуваючи в приміщенні магазину «Sinsay», що за адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 2-А.

Прокурор у клопотанні вказує, що вказначена куртка, вилучена в ході огляду місця події, є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому вважається речовим доказам у кримінальному провадженні №0000070 від 06.01.2024.

09.01.2024 слідчим було винесено постанову про визнання зазначеної куртки речовим доказом у кримінальному провадженні №0000070 від 06.01.2024.

В судове засідання прокурор не з`явився, будучи повідомленим належним чином, на адресу суду скерував заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Володілець майна в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений.

Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Слідчою суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у

м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 06.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

09.01.2024 постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції №4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , куртку марки «Sinsay» червоного кольору, розміру «M», INDEX: 18100-33X-M, визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Аналіз матеріалів клопотання дозволяє стверджувати про належний рівень обґрунтованості тверджень прокурора про те, що має місце вчинення кримінального правопорушення необхідного ступеня тяжкості.

Прокурор заявляє метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак належить врахувати положення ч. 11 ст. 170 КПК України, відповідно до якої заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а також ч. 4 ст. 173 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Вказані обставини, разом із розумністю та співрозмірністю обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя оцінюватиме за допомогою критеріїв, що випрацювані практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Усталена практика ЄСПЛ свідчить, що правомірність втручання у здійснення права власності з боку держави оцінюється з урахуванням того, що таке втручання повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Поняття загального (суспільного) інтересу, якому слугувало втручання у право власності під час кримінального провадження, ЄСПЛ пов`язує із видом застосованого заходу обмеження або позбавлення права власності та використовує його у тісному взаємозв`язку з поняттям правомірної мети застосування відповідного заходу. У п. 188 рішення ЄСПЛ по справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) вказано, що накладення арешту на речові докази може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому слідча суддя, дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали кримінального провадження не знаходить у висновках органу досудового розслідування та прокурора при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів настання невиправданих негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у межах даного клопотання прокурора слідчим суддею не встановлено.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється розслідування у даному кримінальному провадженні, що слідча суддя дійшла висновку, що наявні достатні підстави для задоволення даного клопотання та застосування ініційованого прокурором заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, частиною другою статті 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

УХВАЛИЛА

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 12-Б, Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, в ході огляду місця події ОСОБА_6 , а саме куртку марки «Sinsay» червоного кольору, розміру «M», INDEX: 18100-33X-M.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя Антоніна КВАША