Справа № 202/6317/23
Провадження № 1-кп/202/640/2023
УХВАЛА

Іменем України

08 листопада 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2

провівши в залі суду в м. Дніпрі у режимі відеоконференцзв`язку судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000380 від 08 лютого 2023 року, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, при цьому посилався на продовження існування ризиків, що передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 і обвинувачений ОСОБА_3 при вирішені клопотання прокурора покладались на розсуд суду.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Суд враховує те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином тощо; підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 405 КК України, та продовжують існування ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; може впливати на потерпілого і свідків; перешкоджати кримінальному провадження іншим чином.

Окрім того, прокурором зазначено у клопотанні що відповідно до ч.8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, суд відповідно до вимог ст. 178 КПК України в сукупності із вищевказаними обставинами враховує вагомість наявних доказів про вчинення останнім інкримінованого йому кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється; характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки та приходить до висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти, передбаченим ст. 177 КПК України ризикам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

У судовому засіданні прокурором не доведена необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою ОСОБА_3 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки судом враховуються міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, його моральне стан і високій бойових дух на подальше проходження військової служби в умовах збройної агресії, а також ризики на які посилається прокурор у клопотанні жодним чином недоведені під час судового розгляду.

Так ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 буде переховуватись від суду не підтверджено матеріалами клопотання, а саме суду не надано жодних доказів на підтвердження зміни місця проживання ОСОБА_3 або свідчень про можливість втечі обвинуваченого з місця проходження служби.

Посилання у клопотанні прокурора на ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину в умовах воєнного стану і може залишити місце несення служби не свідчить про деформований стан правосвідомості обвинуваченого, не обґрунтовано з огляду на пояснення обвинуваченого у суді про бажання виконувати військовий обов`язок по захисту України від збройної агресії та не доведено жодними доказами.

Також, ризик того, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілого і свідків по кримінальному провадженню, недоведений та спростовується безпосереднім допитом у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 і свідка ОСОБА_7 .

Окрім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 утримається під вартою із 08 лютого 2023 року, тобто дев`ять місяців.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин. Стосовно закінчення цього строку у кримінальних справах період, про який йдеться у п.1 ст. 6 Конвенції, охоплює все провадження, включаючи оскарження.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Суд зауважує, що тяжкість висунутого обвинувачення, ризик незаконного впливу на потерпілого і свідків були підставами для винесення ухвали про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовженні такого запобіжного заходу. Надалі, продовжуючи строк тримання під вартою, суд наводив підстави у своїх рішеннях, посилався на належність раніше обраного запобіжного заходу. Проте, згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для подальшого тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також вимоги ч.8 ст. 176 КПК України, суд приходить до висновку у відмові у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 176-178, 193, 331, 350 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1