КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000846 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 17.12.2021 року Прилуцьким міським судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України на 2 роки обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року, з урахуванням виправленої описки ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження № 0000846 стосовно нього закрито.

Цією ж ухвалою вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/153/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

Дане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов курс лікування з 15.07.2022 по 21.07.2022 року в амбулаторному режимі з приводу розладів психіки і поведінки внаслідок вживання амфетамінів, що підтверджується довідкою та випискою, виданими КНП «ЧОПНЛ «Наркологічне диспансерне відділення» КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», у зв`язку з чим, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження щодо нього - закриттю.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що, згідно наданої обвинуваченим довідки та виписки з картки амбулаторного хворого, ОСОБА_6 не був встановлений діагноз «наркоманія», як того вимагає норма Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР.

Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_6 перебуває на іспитовому терміні, тобто, вчиняючи дане правопорушення, обвинувачений усвідомлював, що йому загрожує реальний термін покарання у разі доведення його вини, а також те, що до лікувального закладу він звернувся 15.07.2022 року, тобто після двох місяців як у нього були вилучені 28.05.2022 року працівниками поліції психотропні речовини, раніше до лікувального закладу не звертався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра, до викриття його працівниками поліції, не перебував.

Крім того, у судовому засіданні обвинувачений пояснив, що психотропні речовини вживає після засудження його Прилуцьким міським судом 17.12.2021 року, що ставить під сумнів його добровільність звернення, не інакше як з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, вказані обставини судом не взяті до уваги, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавав, а тому, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, адже його участь не є обов`язковою, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Між тим, даних вимог закону судом першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України не дотримано, з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто, приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності двох умов: добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; особою розпочато лікування від наркоманії.

При цьому вказана норма права є імперативною та не дозволяє судам встановлювати додаткові, не визначені нею обставини для її застосування.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів», вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Статтею 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року передбачено, що медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія»; добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлений діагноз «наркоманія» потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар - нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

Згідно наявних у матеріалах кримінального провадження медичної довідки та виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданих КНП «ЧОПНЛ «Наркологічне диспансерне відділення м. Прилуки» КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 21.07.2022 року, ОСОБА_6 знаходився на амбулаторному лікуванні в Прилуцькому наркологічному відділенні ЧОПНЛ з 15.07.2022 по 21.07.2022, діагноз: Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання амфетамінів. Синдром залежності.

Відповідно до даної медичної довідки та виписки із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_6 проходив амбулаторне лікування, проте зазначений діагноз встановлюється за результатами обстеження в умовах стаціонару, що передбачено Законом та Інструкцією про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 1997 року за № 534/2338.

Також у медичній довідці та виписці із медичної карти амбулаторного хвороговказано про психічніта поведінкові розлади внаслідок вживання ОСОБА_6 амфетамінів, натомість зазначеним вище Законом визначено, що наркоманія - це психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок їх систематичного незаконного вживання.

Тобто, згідно вищевказаних медичної довідки та виписки із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_6 , за результатами медичного обстеження, не встановлювався діагноз «наркоманія», наявність якого є обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, не зазначено у вказаних медичних документах і про наявність даних про систематичне вживання ним наркотичних речовин.

До того ж, відповідно до висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі №357/11205/19, добровільним в контексті ч. 4 ст. 309 КК України, слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні.

Як вбачається із медичної довідки та виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданих КНП «ЧОПНЛ «Наркологічне диспансерне відділення м. Прилуки» КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 21.07.2022 року, ОСОБА_6 самостійно звернувся для проходження курсу лікування та перебував на лікуванні в період з 15 по 21 липня 2022 року.

Тобто, зі змісту вказаних медичних документів слідує, що ОСОБА_6 за особистою згодою звернувся до лікувального закладу і таке звернення мало місце до проведення у кримінальному провадженні підготовчого судового засідання, яке відбулося 16 серпня 2022 року, що свідчить про добровільність такого звернення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 звернувся до лікувальної установи лише через два місяці після того як у нього було вилучено 28.05.2022 року працівниками поліції психотропну речовину, раніше до лікувального закладу він не звертався, на обліку у лікаря нарколога та психіатра, до викриття його працівниками поліції, не перебував.

При цьому з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 був засуджений 17.12.2021 року Прилуцьким міським судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70 КК України на 2 роки обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, та з 26.01.2022 року перебуває на обліку у Прилуцькому районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та звернення ОСОБА_6 за лікуванням мало місце під час його перебування на іспитовому строку за попереднім вироком.

Тому, зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_6 до лікувального закладу після викриття його працівниками поліції, відбулось не з метою вилікуватися від наркоманії, а з метою у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок, що унеможливлює застосування стосовно нього вимог, передбачених ч. 4 ст. 309 КК України.

За викладеним вище, доводи апеляційної скарги прокурора у провадженні про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при застосуванні до ОСОБА_6 положень ч. 4 ст. 309 КК України є слушними, а тому ухвала суду підлягає скасуванню зпризначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року, з урахуванням виправленої описки ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року, якою, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження № 0000846 стосовно нього закрито, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3