Справа 522/8378/23
Провадження 1-кп/522/1105/24
УХВАЛА

30.01.2024 м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши кримінальне провадження за ЄРДР № 0000278 від 11.04.2023, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , не судимого, згідно зі ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 терміном на шістдесят днів, без альтернативи визначення застави, посилаючись на те, що розгляд кримінального провадження ще не завершено, а ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування зазначеного запобіжного заходу не змінились та не відпали.

Потерпілий ОСОБА_7 неодноразово у встановленому законом порядку викликався до суду, проте у призначене судове засідання - не з`явився, про причини неявки - не повідомив.

Захисники заперечували проти клопотання прокурора про продовження підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим.

Одночасно, захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, зокрема посилаючись на його формальність та необґрунтованість, невірну кваліфікацію дій підзахисного наведену стороною обвинувачення; на те, що обвинувачений тривалий час (з 11.04.2023, понад 9 місяців) утримується під вартою, при цьому заявлені ризики не підтверджені та прокурором не доведені; потерпілий та свідки протягом судового розгляду до суду не з`являються та умисно ухиляються від дачі свідчень; наявність стійких соціальних зв`язків, сталеве місце проживання; відсутність наміру та підстав у обвинуваченого переховуватись від суду та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Обвинувачений та захисник ОСОБА_6 підтримали позицію захисника ОСОБА_5 .

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд встановив наступне.

Згідно з ухвалою суду від 18.12.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.02.2024, без альтернативи визначення застави.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК України ризику має підтверджуватися фактами, наявність яких повинна бути переконливо продемонстрована (п. п. 85, 86 рішення ЄСПЛ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenko v. Ukraine, заява №622/11).

Обставини, що враховуються судом при обранні запобіжного заходу, визначені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Частинами 1,2 ст. 181 КПК України встановлено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"(Заява N 40107/02).

Частиною 5 ст.199 КПК України визначено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи клопотання сторони захисту та обвинувачення щодо запобіжного заходу, суд враховує, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із погрозою застосування насилля небезпечного для життя та здоров`я особи, та у разі визнання винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна. Суд також враховує, що ОСОБА_4 неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, проте раніше не судимий,має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Варто зауважити, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 згідно з ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.04.2023. В подальшому ухвалами суду зазначений запобіжний захід неодноразово продовжувався. Сукупний строк перебування ОСОБА_4 під вартою, з моменту затримання 11.04.2023 становить понад 9 місяців.

Також, суд враховує, що на розгляд неодноразово у встановленому порядку викликалися потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , проте у призначені судові засідання вони не з`явилися, про поважність причин неявки не повідомляли, у зв`язку з чим ухвалами суду на вказаних осіб накладалися грошові стягнення, в порядку ст. 139 КПК України. Крім того судом виносилися ухвали про привід свідків, які не були виконані уповноваженими органами Національної поліції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (п. 61 рішення від 16.12.2010 у справі «Боротюк проти України»/ Borotyuk v. Ukraine, заява № 33579/04).

Згідно зп. 3 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України",(Заява N 17283/02) п. 60).

При цьому у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів(п. 62 рішення від 16.12.2010 у справі «Боротюк проти України»/ Borotyuk v. Ukraine, заява № 33579/04).

Таким чином, на думку суду, заявлений прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який було враховано під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: спроби обвинуваченого переховуватися від суду продовжує існувати, разом з цим переконливих доказів на підтвердження існування ризиків впливу обвинуваченого на потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - прокурором не надано.

Суд зазначає, що фактично в обґрунтування наведених прокурором ризиків покладено лише тяжкість покарання. Між тим, тяжкість покарання, як вже зазначав суд, не можна оцінювати в якості ризику, бо цю обставину слід оцінювати суду лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків, а не замінюють їх.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, щотривале безперервне тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції, в контексті правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Та відповідно п. 3 ст. 5 Конвенції визначити право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Також слід узяти до уваги, що клопотання прокурора не містить обґрунтування відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 2 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та наявність підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому, з урахуванням викладених обставин, більш м`який запобіжний захід, на думку суду, не дозволить запобігти вищезазначеним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31,32, 110, 176-178, 181, 183, 194, 199, 315, 331, 370,372, 376, 392, 395, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити, змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши строком на два місяці, тобто до 30.03.2024, залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22:00 до 06:00.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці, тобто до 30.03.2024, обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:

1)повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

2)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

3)утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ч.1 ст.392 КПК України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, для виконання.

Суддя ОСОБА_1