Справа № 466/8762/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/880/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0002018 за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10.05.2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Представник потерпілого подала апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10.05.2023, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік з відрахуванням в користь держави 20% від заробітку.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 14.08.2020, 18.08.2020 року скасовано.

Представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Вважає вирок незаконним, необгрунтованим, невмотивованим через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження щодо призначеного покарання; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості.

Апелянт звертаємо увагу суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції при визначенні міри покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого, обставини справи, що обтяжують покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Вважає, що це призвело до прийняття судом невмотивованого рішення та призначення обвинуваченому несправедливого покарання через його м`якість.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку випливає, що «13 серпня 2020 року, близько 19.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи на території автовокзалу «Північний», що розташований на вул. Б.Хмельницького, 225 у м. Львові, не маючи прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, необережно заподіяв ОСОБА_9 поріз шиї.». Сторона потерпілого не погоджується, з такими мотивами суду першої інстанції, оскільки вважає, що обвинувачений мав умисел на спричинення потерпілому тілесного ушкодження, про що неодноразово наголошувалось потерпілим в судових засіданнях, однак судом такі твердження потерпілого з невідомих причин не були взяті до уваги.

Представник потерпілого вважає, що судом не враховано обставину, що обтяжує покарання, яка передбачена п.13 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння на яку покликався потерпілий в судовому засіданні. Крім того з тексту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував наступне: «Суд враховує обставини вчинення правопорушення та те, що ОСОБА_7 раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, він має постійне місце праці - працює на посаді менеджера з реклами у ТзОВ «РЕ-ТРАНС». Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих обставин відповідно до вимог ст. 67 КК України не встановлено». Однак, у тексті оскаржуваного вироку, суд першої інстанції посилаючись на активне сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину, не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Сторона потерпілого переконана, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні судом закону, який підлягав застосуванню, а саме: не було надано належної оцінки показанням учасників процесу щодо наявності умислу в діях обвинуваченого, не правильно враховано обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, що призвело до призначення несправедливого за розміром покарання через його м`якість, яке не зможе забезпечити виправлення ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2020 року, близько 19.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи на території автовокзалу «Північний», що розташований на вул. Б.Хмельницького, 225 у м. Львові, не маючи прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, необережно заподіяв ОСОБА_9 поріз шиї. Зокрема, під час сутички, тримаючи у своїй руці ніж, вступив у словесний конфлікт із ОСОБА_9 , який похитнувшись у сторону ОСОБА_7 , напоровся на ніж, який останній продовжував тримати у своїй правій руці та вістря якого було скеровано у сторону потерпілого, чим заподіяв ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичного експерта №191/2020 від 28.08.2020 року проникаюче поранення шиї з ушкодженням м`язів і сухожилля на рівні шиї утворилось внаслідок дії якогось колото ріжучого предмету або знаряддя, могло виникнути 13.08.2020 року, а за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

До початку розгляду справи по суті обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання, про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , підтриману його захисником-адвокатом ОСОБА_10 про задоволення клопотання обвинуваченого, міркування прокурора ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, думка потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_6 , які залишили вирішення клопотання на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, врахувавши подане обвинуваченим клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При з`ясуванні обставин кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 колегіє суддів встановлено, що на час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції закінчився строк давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Так, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінальний правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від цього покарання засудженого.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, за ст. 128 КК України, 13.08.2020 року.

Відповідно до положень ч.4 ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років.

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 10.05.2023, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено йому покарання у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік з відрахуванням в користь держави 20% від заробітку.

Злочин по даній справі вчинено 13.08.2020 відповідно 3 роки з моменту вчинення кримінального правопорушення минули 13.08.2023.

Таким чином, ще до початку розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції (справа прийшла в суд апеляційної інстанції 22.08.2023), а саме 13.08.2023 року, закінчився строк давності для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , за вчинення кримінального правопорушення за ст. 128 КК України, на підставі вимог п.2 ч.1 ст. 49 КК України. У матеріалах справи відсутні дані ухилення ОСОБА_7 від слідства або суду.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Таку згоду може бути висловлено у відповідному клопотанні про звільнення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_7 письмово висловив згоду про звільнення від кримінальної відповідальності у поданому клопотанні. Дану згоду він підтвердив усно в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Зазначені вище обставини є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла переконання, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволення, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 409, 417, 419, 424 України, колегія суддів,

постановила :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 10.05.2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, за ст. 128 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0002018 відносно ОСОБА_7 - закрити.

Арешти накладені: ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 14.08.2020 року, 18.08.2020 року скасувати.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: