Справа № 304/2126/23 Провадження № 1-кс/304/470/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2023 рокум. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

Повний текст ухвали оголошено учасникам провадження о 10.30 год 20 жовтня 2023 року

09.10.2023 року до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в інтересах власника майна гр. ОСОБА_5 звернувся його представник адвокат ОСОБА_3 , в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2023 року в кримінальному провадженні №0000008 від 18.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, згідно якої накладено арешт на наступне майно: грошові активи у національній валюті України в сумі 2 908 954 грн. громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були вилучені згідно протоколу про порушення митних правил Л0139/30500/23 від 17.02.2023 року. Клопотання мотивує тим, що вилучені кошти є особистими коштами сім`ї ОСОБА_6 , оскільки отримані внаслідок здійснення підприємницької діяльності дружини ОСОБА_7 . Відповідно до статуту ПП «Приватне мале підприємство «Рубін» вона є співвласником вказаного підприємства. ПП Приватне мале підприємство «Рубін» здає в оренду комерційне приміщення ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», згідно оренди нерухомого майна від 12.03.2021 року вартість оренди становить 381 380, 43 грн. Проте із початком збройної агресії (війни) рф, родина ОСОБА_6 вирішили для збереження власних грошових коштів вивезти їх за межі України в Угорщину. Сума вивезених коштів становила 4 193 000 грн, які були задекларовані відповідно до чинного законодавства України (а.с. 17-18). Тобто в діях власника майна відсутні ознаки ст. 209 КК України, хоча наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України. Однак дані факти жодним чином не стосуються кримінального провадження. На цій підставі просив слідчого суддю клопотання задовольнити. Крім того, в ході судового засідання уточнив зміст прохальної частини клопотання (а.с.67-68). На підставі наведеного представник власника майна адвокат ОСОБА_3 вважає, що підстав для подальшого арешту майна товариства немає, при тому що такий призводить до неможливості здійснення ним діяльності, ставить під загрозу виконання власником своїх зобов`язань перед контрагентами. Крім того, представник власника майна зазначає, що на момент розгляду даного клопотання повідомлення про підозру нікому не вручено, надані слідчому судді для огляду всі необхідні фінансові документи, які свідчать про законність (легітимність) походження арештованих коштів та про відсутність складу кримінального правопорушення в діях власника майна, у зв`язку з чим просить задовольнити клопотання.

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини, оскільки даними безпідставними процесуальними діями органу досудового слідства завдається істотна шкода інтересам власника майна гр. ОСОБА_5 , а також надав слідчому судді для огляду відповідні докази, які свідчать про відсутність складу кримінального правопорушення.

Прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Свою процесуальну позицію пояснив тим, що в ході досудового розслідування не завершений ряд процесуальних дій, зокрема не реалізовано міжнародно-правове доручення правоохоронним органам Угорщини щодо допиту в якості свідка громадянина Угорщини. Вважає, що на даному етапі досудового розслідування вирішення питання про скасування арешту на майно є передчасним. В той же час повідомив, що починаючи з лютого 2023 року і станом на момент розгляду даного клопотання підозри у вчиненні кримінального правопорушення жодним особам не пред`явлено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши подані матеріали, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 березня 2023 року в кримінальному провадженні №0000008 від 18.02.2023 року (справа 308/3675/23) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України накладено арешт на наступне майно: грошові активи у національній валюті України в сумі 2 908 954 грн., громадянина України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були вилучені згідно протоколу про порушення митних правил Л0139/30500/23 від 17.02.2023 року (а.с. 7-8). Окрім того, в період з 04.03.2022 року по 15.03.2022 року діяла постанова НБУ № 36 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18», якою було знято обов`язкове підтвердження походження грошових коштів які вивозилися з України понад вищедозволених норм переміщення. Також слід зазначити, що Нормативно-правові акти НБУ не вимагають подання підтверджуючих документів про зняття/придбання/обміну валютних цінностей для їхнього ввезення в Україну, тоді як при вивезенні цінностей з країни підтверджуючі документи надавати потрібно.

Також слідчим суддею встановлено, що вилучені кошти є особистими коштами сім`ї ОСОБА_6 , та отримані внаслідок здійснення підприємницької діяльності дружини гр. ОСОБА_7 . Так, достовірно встановлено, що відповідно до статуту ПП «Приватне мале підприємство «Рубін» вона є співвласником вказаного підприємства, що підтверджується п. 1.3. Статуту Приватного підприємства «Приватне мале підприємство «Рубін» (а.с.11 зворот) та володіє 50% статутного фонду підприємства (а.с. 12).

Також встановлено, що Приватне мале підприємство «Рубін» здає в оренду комерційне приміщення ТОВ «АТБ-МАРКЕТ», згідно Договору оренди нерухомого майна від 12.03.2021 року вартість оренди становить 381 380, 43 грн. (а.с. 15).

Проте із початком збройної агресії (війни) рф, родина Лейтерег вирішили для збереження власних грошових коштів вивезти їх за межі України в Угорщину. Сума вивезених коштів становила 4 193 000 грн, які були задекларовані відповідно до чинного законодавства України (а.с. 17-18).

Окрім того, слідчим суддею в ході судового засідання були дослідженні наступні письмові докази, які повністю підтверджують правову позицію власника майна, а саме:

- копія свідоцтва про шлюб гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_7 (Серія НОМЕР_1 ) (а.с. 16);

- копія бланку декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей (а.с. 17-18);

- копія квитанції № 2 за період 9 місяців, 2020 року (а.с. 19-21);

- копія виписки з АТ «Приватбанк» по декількох рахунках за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року (а.с.28);

- копія виписки з АТ «Приватбанк» по декількох рахунках за період з 01.01.2023 по 14.03.2023 (а.с. 30);

- копія квитанції № 2 платник податків ОСОБА_7 , 2019 р. (а.с. 19);

- копія квитанції № 2 платник податків ОСОБА_7 , 2018 р. (а.с. 18);

- копія платіжної інструкції №239663 від 06.01.2022 р. (а.с. 39);

- копія платіжної інструкції №549086 від 08.02.2022 р. (а.с. 46);

- копія платіжної інструкції №336826 від 08.04.2022 р. (а.с. 42);

- копія платіжної інструкції №512364 від 05.05.2022 р. (а.с. 44);

- копія платіжної інструкції №140243 від 06.06.2022 р. (а.с. 37);

- копія платіжної інструкції №379753 від 06.07.2022 р. (а.с. 31);

- копія платіжної інструкції №131682 від 04.08.2022 р. (а.с. 36);

- копія платіжної інструкції №410535 від 06.09.2022 р. (а.с. 43);

- копія податкових декларацій про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_7 з 2017 по 2021 років (а.с.22-23, 25-27, 47-48).

Тобто, слідчий суддя, на підставі вищенаведеного, дійшов висновку, що в діях власника майна відсутні ознаки ст. 209 КК України, однак наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 471 МК України. Дані факти жодним чином не стосуються даного кримінального провадження, та є предметом адміністративного розгляду в межах іншого процесуального порядку щодо протоколу про порушення митних правил Л0139/30500/23 від 17.02.2023 року.

Згідно зі ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна, згідно зі статтею 170 КПК України, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Так з матеріалів вбачається, що прокурором належними та допустимими доказами не доведено, що будь-які слідчі дії з арештованим майном проводяться, необхідність збереження арештованого майна прокурором не доведена.

Крім цього слідчий суддя враховує доводи клопотання про те, що арешт на майно гр. ОСОБА_5 накладено з метою збереження речових доказів, однак на даний час органом досудового розслідування (дізнання) будь-яку причетність гр. ОСОБА_5 до незаконної діяльності та використання арештованого майна у злочинних цілях не встановлено.

Навпаки, те, що грошові кошти були набуті та отримані на законних підставах, що підтверджується документами, підробку чи фіктивність яких досудовим слідством (дізнанням) та прокурором під час розгляду питання про скасування майна не доведено.

Крім цього, будь яких відомостей про те, що стосовно саме гр. ОСОБА_5 здійснюється будь-яке досудове розслідування та проводяться будь-які процесуальні дії органом досудового розслідування (дізнання) прокурором слідчому судді не надано, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що у подальшому застосуванні такого заходу як арешт майна, відпала потреба, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України та п. 2 п.п. 2.6. листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, арешт майна може бути застосовано лише щодо майна осіб, які є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або які затримані за підозрою у вчинення кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття процесуального рішення про скасування арешту майна чинним КПК України прямо не передбачено.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування (дізнання) на такий ступінь втручання у право власності заявника слідчому судді не надано, а накладений арешт, з урахуванням відсутності відомостей про пред`явлення будь кому підозри свідчать про порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження заявника у праві його власності та завдань кримінального провадження.

Згідно з вимогами частини першої статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до статті 174 КПК України інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст.174 КПК України).

Зазначені вимоги співпадають з положеннями ч.4 ст. 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та ст. 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії», (Case Baklanov v. Russia), п. 39, скарга № 68443/01, рішення від 9 червня 2005 року, статус - остаточне.), так і у справі Ятрідіс проти Греції (Case Iatridis v. Greece), п. 58, скарга № 31107/96, рішення від 25 березня 1999 року, статус остаточне, Reports of Judgments and Decisions 1999 р.), так і у справі «Фрізен проти Росії» (Case Frizen v. Russia), п. 33, скарга № 58254/00, рішення від 24 березня 2005 року, статус остаточне від 30 листопада 2005 року), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Окрім того, ЄСПЛ через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» (Case Hentrich v.France), заява № 13616/88 від 22 вересня 1994 року, п. 42, Series А № 296-А), та Кушоглу проти Болгарії (Case Kushoglu v. Bulgaria), п.п. 49 - 62, заява № 48191/99, рішення від 10 травня 2007 року, статус рішення - остаточне).

Водночас ЄСПЛ неодноразово наголошує на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п.п. 69, 73, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льоннрот проти Швеції (Case Sporrong and Lonnroth v. Sweden), Series A, № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (п. 50 рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства (Case of Jams and others v. UK), заява № 3/1984/75/119, Series A, №98).

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року (м. Рим 1950 рік), ратифікувавши яку 17.07.1997 році Україна визнала не лише право на мирне володіння майном, а визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 07.06.2007 року у справі Смирнов проти Росії (Case Smirnov v. Russia), п. 57, 59, заява №71362/01, статус рішення - остаточне) визначено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів, належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільними інтересами та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що у продовженні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна відсутня фактична та правова підстава, тому арешт необхідно скасувати.

Керуючись статтями 100, 174, 175 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна задовольнити в повному обсязі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15 березня 2023 року по справі № 308/3675/23, на грошові кошти у національній валюті України в сумі 2 908 954 (два мільйони дев`ятсот вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні, що були вилучені згідно протоколу про порушення митних правил Л0139/30500/23 від 17 лютого 2023 року.

Повернути арештоване майно, а саме грошові кошти у національній валюті України в сумі 2 908 954 (два мільйони дев`ятсот вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні, що були вилучені згідно протоколу про порушення митних правил Л0139/30500/23 від 17 лютого 2023 року, та які знаходяться на рахунку митниці 2531 «Кошти вилучені уповноваженими органами», відкритому в банку АТ «Райффайзен банк» власнику майна: громадянину України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , або уповноваженій ним особі.

Ухвала оскарженню не підлягає та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1