УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора відділу спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000037 від 02.05.2023, за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, під час проведення досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб, діючи за попередньою змовою з посадовими особами Мологівської сільської ради Білгород-Дінстровського району Одеської області, склали та використали низку офіційних завідомо недостовірних документів, а саме технічні паспорти на неіснуючі будинки, які збудовані нібито до 1992 року та розташовані на узбережжі Дністровського лиману, а також виписки з погосподарської книги для проведення державної реєстрації прав власності на вказані споруди з метою реалізації спільного злочинного плану із шахрайського заволодіння речовими правами на земельні ділянки під виглядом їх безкоштовної приватизації громадянами, слідчим суддею ОСОБА_1 надано дозволи на проведення низки обшуків, у тому числі в житлі ОСОБА_5 .

Вказані дії вчинені невстановленої на разу групи осіб здійснювались з метою створення враження про додержання вимог ст.24 Закону України «Про містобудування та містобудівну діяльність», замість розроблення та затвердження містобудівної документації (детального плану території або плану зонування території), а також подолання законодавчих обмежень з приватизації земель під час воєнного стану.

Зокрема, за вказаних обставин, протягом 2020-2023 рр. у приватну власність на підставі рішень Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, які прийняті за сприянням окремих службових осіб вказаної сільської ради на підставі завідомо підроблених документів, шляхом обману вдалось заволодіти речовими правами на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:002:0030; :03:002:0031; :03:002:0032; :03:002:0033; :03:002:0038; :01.001:0067; :03:001:0412; :03:001:0413; :03:001:0414, які фактично розташовані на узбережжі Дністровського лиману, за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Сухолужжя.

21.09.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон чорного кольору Xiaomi Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон чорного кольору Xiaomi з сім-картою НОМЕР_4 , Imei 1: НОМЕР_5 ; Imei 2: НОМЕР_6 ;

- гроші у сумі 5500 гривень (11 купюр номіналом 500 гривень кожна), серії: ЕГ4234830, ЄЕ 5766048, ЗА0173336, ЄД 5675752, ГВ8101942, ХГ3890033, ЗА1449330, ХГ3890033, АН8021888, АА7871327, АЖ0692386, ЗА6282558;

-гроші у сумі 6500 доларів США (65 купюр номіналом 100 дол. США кожна) серії: PE 22344163 F, PE 29388022 E, PE 29388036 E,

PA 72024068 B, PF 00080461 H, PB 84509323 F, ML 32856098 C,

ML 73076582 C, LB 54936872 K, PL 10245134 G, PF 20263337 J,

PA 29968085 B, MH 39510144 A, MA 65626158 A, MH 80736791 A,

PD 77678081 B, LB 02379227 F, PF 91769835 L, LL 45025833 E,

MF 08366523 F, MK 95633660 A, MH 80904576 A, PF 36451832 K,

LB 87856677 V, PF 28185933 F, LG 57558325 B, MG 18221157 A,

LF 94156733 D, MB 09552082 A, MI 02966858 A, LH 40605301 C,

LL 12828261 E, PF 22344163 F, PE 29388022 E, PE 29388036 E,

PA 72024068 B, PA 72024097 B, LH 68035510 C, PE 29388035 E,

MC 13062421 A, LL 36340257 C, MH 23155636 A, PF 31213965 J,

LL 10354182 E, LB 18661420 M, LG 76950569 B, PF 59399481 K,

LB 18661421 M, LG 21438494 E, PE 46569206 E, PE 46570623 E,

PJ 51156005 A, PF 59399494 K, PF 59399495 K, PK 05166867 F,

LB 33008803 U, MF 87921274 F, PF 51391296 K, LL 44952800 G,

LB 80950344 Q, LE 78321830 E, PJ 51156002 A, LL 45025836 E,

PE 81746462 C, HL 51713244 G.

Далі, вище перелічені речі та грошові кошти на підставі винесеної постанови від 22.09.2023, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, оскільки є достатньо підстав вважати, що вони є знаряддям та об`єктом протиправних дій, грошові кошти одержані кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення додаткових слідчих дій.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 05.10.2023 повернуто прокурору клопотання про арешт майна для усунення недоліків протягом 72 годин. Вказану ухвалу було зареєстровано в канцелярії Одеської обласної прокуратури 11.10.2023 за №60029-23.

Прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав, зазначив, що арешт необхідний для подальшого повного, обєктивного, неупередженого здійснення досудового розслідування кримінального провадження, для проведення слідчих дій, крім того є підстави вважати, що грошові кошти вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 отримані внаслідок вчинення злочину, а саме його завершального етапу продажу земельної ділянки.

Представник валсника майна адвокат ОСОБА_4 направила на адресу суду письмові заперечення з додатками та в судовому засіданні зазначила, що вилучені під час обшуку речі, а саме мобільні телефони та грошові кошти на мають жодного доказового значення у кримінальному провадженні, а їх вилучення негативно впливає на можливість здійснення ОСОБА_6 свого права, як власника майна гарантованого їй законом. Прокурором не надано жодного доказу причетності ОСОБА_6 до зазначеного кримінального провадження, накладення арешту на вилучене майно призведе до порушення справедливого балансу між інтересами власника та порушення його гарантованого заканом права власності. Надала документи щодо походження вилучених грошоивх коштів. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки може містити докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000037 від 02.05.2023, за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Вилучене стороною обвинувачення під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 майно, грошові кошти визнані речовими доказами, оскільки є всі підстави вважати, що грошові кошти отримані внаслідок вчинення злочину, шо підтверджується матеріалами наданими до клопотання прокурора, а саме: копією попереднього договору купівлі-продажу від 19.09.2023, протоколом допиту ОСОБА_7 , яка повідомила, що усіма питаннями з оформлення земельної ділянки займався її зять ОСОБА_5 , який після укладання нею вказаного договору отримав кошти у сумі 6000 дол. США, а також протоколу огляду та вручення коштів від 19.09.2023 згідно з яким ОСОБА_8 отримав вказані кошти від співробітників УСБУ в Одеській області та передав ОСОБА_5 , а тому є важливими доказами можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України.

Накладення арешту на мобільний телефон чорного кольору Xiaomi Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 та мобільний телефон чорного кольору Xiaomi з сім-картою НОМЕР_4 , Imei 1: НОМЕР_5 ; Imei 2: НОМЕР_6 необхідно для проведення огляду, відповідних судових експертиз з метою встановлення наявності електронних доказів, в тому числі зняття інформації з електронних носіїв, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.1 ст.14 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

В клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Доводи захисника щодо належності грошових коштів у національній та іноземній валютах дружині ОСОБА_5 спростовуються матеріалами доданими до клопотання. Платіжні інструкції надані захисником підтверджують перерахунок грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_6 відкритий в ТОВ КБ «ПриватБанк», однак не підтверджують зняття готівки в касі банку та не містять відомостей про номери купюр, а лише підтверджують факт переводу та конвертації отриманих коштів. Натомість прокурором надано до клопотання протокол обшуку, відповідно до якого встановлено співпадіння серій та номерів купюр переданих в якості розрахунку за попереднім договором купівлі-продажу для передачі під час купівлі-продажу ОСОБА_5 . Доводи щодо неналежності та недопустимості зазначених речових доказів можуть бути предметом оцінки під час судового розгляду обвинувального акту.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000037 від 02.05.2023, за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.190, ч.4 ст.190 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон чорного кольору Xiaomi Imei1: НОМЕР_1 , Imei 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон чорного кольору Xiaomi з сім-картою НОМЕР_4 , Imei 1: НОМЕР_5 ; Imei 2: НОМЕР_6 ;

- гроші у сумі 5500 гривень (11 купюр номіналом 500 гривень кожна), серії: ЕГ4234830, ЄЕ 5766048, ЗА0173336, ЄД 5675752, ГВ8101942, ХГ3890033, ЗА1449330, ХГ3890033, АН8021888, АА7871327, АЖ0692386, ЗА6282558;

- гроші у сумі 6500 доларів США (65 купюр номіналом 100 дол. США кожна) серії: PE 22344163 F, PE 29388022 E, PE 29388036 E, PA 72024068 B, PF 00080461 H, PB 84509323 F, ML 32856098 C,

ML 73076582 C, LB 54936872 K, PL 10245134 G, PF 20263337 J,

PA 29968085 B, MH 39510144 A, MA 65626158 A, MH 80736791 A,

PD 77678081 B, LB 02379227 F, PF 91769835 L, LL 45025833 E,

MF 08366523 F, MK 95633660 A, MH 80904576 A, PF 36451832 K,

LB 87856677 V, PF 28185933 F, LG 57558325 B, MG 18221157 A,

LF 94156733 D, MB 09552082 A, MI 02966858 A, LH 40605301 C,

LL 12828261 E, PF 22344163 F, PE 29388022 E, PE 29388036 E,

PA 72024068 B, PA 72024097 B, LH 68035510 C, PE 29388035 E,

MC 13062421 A, LL 36340257 C, MH 23155636 A, PF 31213965 J,

LL 10354182 E, LB 18661420 M, LG 76950569 B, PF 59399481 K,

LB 18661421 M, LG 21438494 E, PE 46569206 E, PE 46570623 E,

PJ 51156005 A, PF 59399494 K, PF 59399495 K, PK 05166867 F,

LB 33008803 U, MF 87921274 F, PF 51391296 K, LL 44952800 G,

LB 80950344 Q, LE 78321830 E, PJ 51156002 A, LL 45025836 E,

PE 81746462 C, HL 51713244 G,

шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися ними до скасування арешту в порядку встановленому КПК України.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу спеціалізованої екологічної прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1