Справа № 455/2400/23
Провадження № 1-кп/455/19/2024
ВИРОК

Іменем України

14 лютого 2024 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Старий Самбір кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000264 від 30.05.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стрілки Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , не будучи зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи будь-якого дозволу на користування ділянкою надр, діючи умисно, всупереч до вимог законодавства, а саме: ст.13 Конституції України, ст.4 Закону України «Про охорону навколишнього середовища», ст.19 Кодексу України «Про надра», п.4 Постанови Кабінету Міністрів України № 59 від 27.01.1995р., «Про затвердження положення про порядок надання гірничих відводів», Постанови Кабінету Міністрів України № 557 від 12.07.2005 року «Про затвердження порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду», тобто, не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт та видобування корисних копалин, усвідомлюючи значення своїх протиправних дій, шляхом незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення, 29.05.2023 року близько 20.00 год. приїхав на берег річки Топільчанка, що в адміністративних межах с.Стрілки Самбірського району Львівської області, умисно, із застосуванням лопати шляхом зняття верхнього шару ґрунту, завантажив на кузов вантажного автомобіля марки «ГАЗ-5201», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , піщано-гравійну суміш в кількості 3 м.куб, яка відповідно до постанови кабінету Міністрів № 827 від 12.12.1994 року «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного" та місцевого значення» - сировина піщано-гравійна відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, видобування якої, без відповідних документів, заборонено, що підтверджується висновками ґрунтознавчої та судової інженеро-екологічної експертиз, чим заподіяв шкоду державі в особі Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області на суму 3 376,8 грн.

Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.240 КК України, тобто незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.240 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що в кінці травня 2023 року попросив у батька автомобіль ГАЗ-52, який є власністю ОСОБА_5 , проте фактичним користувачем є його батько, під приводом необхідності робіт по господарству, проте поїхав до річки та навантажив на автомобіль за допомогою лопати піщано-гравійну суміш, яка йому була потрібна для особистих потреб (для огорожі). В подальшому такі його дії були виявлені працівниками поліції. Щиро розкаюється у вчиненому, цивільний позов визнає у повному обсязі, просить суд суворо його не карати.

Представник потерпілого Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, цивільний позов підтримує, щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів та процесуальних витрат, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 240 КК України як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 зокрема те, що він раніше не судимий, враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, також враховується його стан здоров`я, який є особою з інвалідністю ІІІ групи, у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Суд також приймає до відома досудову доповідь складену Самбірським районним сектором №1 філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно якої існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб та орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе.

Крім того, суд враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), та відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Також, суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді позбавлення волі на строк один рік із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік.

Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.240 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Разом із цим, враховуючи особу винного ОСОБА_4 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою з інвалідністю ІІІ групи, беручи також до уваги досудову доповідь органу пробації про обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_4 без його ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, який буде достатній для того, щоб він довів своє виправлення, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

На думку суду, застосування в даному випадку до обвинуваченого ст.75, 76 КК України в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Вирішуючи питання чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, суд виходить із наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на доведеність неправомірних дій ОСОБА_4 , якими завдано майнову шкоду, доведеність розміру завданої шкоди, а також повне визнання позову, суд вважає за можливе цивільний позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області завдану матеріальну шкоду у розмірі 3376,8гривень.

Накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.06.2023 арешт на майно відповідно до ст.174 КПК України слід скасувати.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Положенням ч. 9 ст. 100 КПК встановлено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Так, пунктом 1 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертається власнику (законному володільцю).

Пунктом 4 ч. 9 ст. 100 КПК України передбачено, що майно, яке немає ніякої цінності і не може бути використане, знищується.

Пунктом 5 ч. 9 ст. 100 КПК України встановлено, що гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У відповідності до вимог ч.10 ст.100 КПК, під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації, насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 ст. 96-1 визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані, як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Враховуючи вищенаведені положення, суд вважає, що речові докази, а саме: піщано-гравійну суміш кубомасою 2.5-3 м3, яка є предметом кримінального правопорушення, слід конфіскувати, взірці піщано гравійної суміші - знищити, три металеві лопати з дерев`яними ручками, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, - конфіскувати.

Щодо речового доказу - автомобіля марки «ГАЗ-5201», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю с.Зоротовичі, Самбірського району Львівської області, то такий речовий доказ слід повернути власнику (законному володільцю), що також відповідає позиції прокурора, з огляду на наступне.

Так, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про причетність власника (законного володільця) до скоєного даного злочину, а також із матеріалів кримінального провадження не встановлено, що такий (власник) знав і міг знати про використання даного транспортного засобу, та підтверджується наданими в судовому засіданні показами обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що даний транспортний засіб він позичив для власних побутових потреб у свого батька, який є його фактичним користувачем, і йому він не повідомляв для яких цілей буде використовувати зазначений транспортний засіб.

Крім того, Верховний Суд у справі № 723/1280/20, провадження № 51-4613км20 прийшов до висновку, що склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, тому автомобіль, яким обвинувачений їх перевозив, не є знаряддям вчиненого злочину у зв`язку із чим посилання прокурора на ч. 9 ст. 100 КПК України, як на підставу для конфіскації автомобіля, визнані такими, що не ґрунтуються на законі.

За таких обставин, зважаючи на те, що автомобіль марки «ГАЗ-5201» у даному випадку не був використаний для виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, не є знаряддям його вчинення, а був використаний лише для перевезення вже видобутих корисних копалин, а тому не підлягає конфіскації згідно ст. 96-2 КК України та ст. 100 ч. 9 КПК України та підлягає поверненню власнику (законному володільцю).

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз №2840-Е в сумі 5974 гривень 50 копійок та №2841-Е в сумі 14338 гривень 80 копійок відповідно до вимог ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.100, 128, 129, 174, 349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Стрілківської сільської ради Самбірського району Львівської області () завдану матеріальну шкоду у розмірі 3376 (три тисячі триста сімдесят шість) гривень 80 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.06.2023 на: автомобіль марки ГАЗ-5201, д.н.з. НОМЕР_4 ; три металеві лопати з дерев`яними ручками з слідами піщано-гравійної суміші; піщано-гравійну суміш загальною кубомасою 2,5-3,0 м.куб.

Речові докази, а саме:

- піщано-гравійну суміш загальною кубомасою 2,5-3,0 м3, яка зберігається на території ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, що за адресою: м.Старий Самбір, вул.Л. Галицького, 41, Самбірського району Львівської області конфіскувати;

- три металеві лопати з дерев`яними ручками з слідами піщано гравійної суміші, які знаходяться в камері зберігання речових доказів ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, що за адресою: м.Старий Самбір, вул.Л.Галицького, 41, Самбірського району Львівської області конфіскувати;

- взірці піщано-гравійної суміші відібрані з кузова автомобіля марки ГАЗ-5201, д.н.з. НОМЕР_4 , які поміщено в спецпакет №7265462, та взірці піщано-гравійної суміші відібрані з місця забору піщано-гравійної суміші, а саме з русла річки Топільчанка с. Стрілки Самбірського району Львівської, які поміщені в спецпакет №7267149, та які здані в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, що знаходиться в м. Старий Самбір по вул. Л. Галицького, 41, Самбірського району Львівської області, згідно квитанції №1269 знищити;

- автомобіль марки «ГАЗ-5201», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю с.Зоротовичі, Самбірського району Львівської області, що зберігається на території відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, за адресою: м.Старий Самбір, вул.Л.Галицького, 41, Львівської області повернути власнику (законному володільцю).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи №2840-Е в сумі 5974 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) гривні 50 копійок та експертизи №2841-Е в сумі 14338 (чотирнадцять тисяч триста тридцять вісім) гривень 80 копійок, а всього на загальну суму 20313 (двадцять тисяч триста тринадцять) гривень 30 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1