Справа № 524/4211/23
Провадження № 1-кс/524/2582/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання фактичного володільця майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000590 від 22.06.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28.06.2023 року.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що сектором дізнання Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, за процесуального керівництва Кременчуцької окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000590 від 22.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290 КК України.

28.06.2023 року ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м.Кременчука задоволено клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна та накладено арешт на транспортний засіб марки «BMV» моделі «5201», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які було вилучено протоколом огляду від 21.06.2023 року. Передано транспортний засіб на зберігання на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області (м. Кременчук, вул. Київська, 7) під відповідальне зберігання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 . Вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 залишено на зберігання у кімнаті зберігання речових доказів Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області за адресою: м.Кременчук, вул. 29 вересня, б. 6.

На думку фактичного володільця майна в подальшому застосуванні арешту на вказане майно відпала потреба, оскільки на даний час проведені всі необхідні слідчі дії та експертизи у кримінальному провадження пов`язані із вилученим автомобілем, підозра у вказаному кримінальному провадженні нікому не пред`явлена.

У судове засідання фактичний володілець майна ОСОБА_3 та прокурор не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином.

Фактичний володілець майна надіслав поштою заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Прокурором подана заява про розгляд клопотання без його участі, щодо скасування арешту заперечує, просить відмовити. До заяви доданий висновок експерта № СЕ-19/117-23/12832-КДТЗ від 29.08.2023 за результатами судової експертизи з криміналістичного дослідження транспортного засобу, відповідно до якого ідентифікаційне номерне позначення кузова наданого на дослідження автомобіля BMW 5251, державний номерний знак НОМЕР_1 , піддавалося зміні не в умовах заводу-виробника; ідентифікаційне номерне позначення кузова наданого на дослідження автомобілі BMW 5251, державний номерний знак НОМЕР_1 , піддавалося зміні не в умовах заводу-виробника шляхом перебивки окремих знаків; первинне ідентифікаційне номерне позначення кузова наданого на дослідження автомобіль BMW 5251, державний номерний знак НОМЕР_1 є « НОМЕР_4 ».

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та надані докази, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У ході судового розгляду клопотання встановлено, що сектором дізнання Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, за процесуального керівництва Кременчуцької окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000590 від 22.06.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290 КК України.

28.06.2023 року ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука задоволено клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна та накладено арешт на транспортний засіб марки «BMV» моделі «5201», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які було вилучено протоколом огляду від 21.06.2023 року. Передано транспортний засіб на зберігання на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області (м. Кременчук, вул. Київська, 7) під відповідальне зберігання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 . Вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 залишено на зберігання у кімнаті зберігання речових доказів Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області за адресою: м. Кременчук, вул. 29 вересня, б. 6.

Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно прийшов до висновку, що на даний час існують достатні підстави вважати, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може призвести до втрати, перетворення або іншої передачі майна.

Тому, слідчий суддя вважав, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використане як доказ в кримінальному провадження, тому вбачає наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_5 та фактичного володільця ОСОБА_3 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді правові підстави для арешту майна, а також наданий прокурором висновок експерта, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.

Крім того, досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває, а відтак, потреба застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна на даний час не відпала.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання фактичного володільця ОСОБА_3 , не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання фактичного володільця майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000590 від 22.06.2023 року, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.06.2023 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1