УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 385/1126/21

провадження № 51-7535 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року щодо останнього,

встановив:

За вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2015 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України, до остаточного покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років. Звільненого 26 червня 2020 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч. 3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання речових доказів у провадженні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року вирок залишено без зміни.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, за обставин, встановлених судом першої інстанції, ОСОБА_5 визнано винуватим за те, що він 29 липня 2021 року близько 11:15, діючи умисно з корисливих мотивів, незаконно проник до житлового приміщення літньої кухні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої особи похилого віку ОСОБА_6 , шляхом здушування останньої, що обмежувало доступ повітря, тим самим викликав у потерпілої реальні побоювання за своє життя, з урахуванням раніше відомих їй даних про особу засудженого та його значну фізичну перевагу над нею. В цей момент, під час здійснення нападу на потерпілу, до будинку зайшла її невістка - ОСОБА_7 , яка побачивши протиправні дії засудженого, намагалась здійснити дзвінок про допомогу. Однак ОСОБА_8 , діючи з єдиним корисливим умислом, залишивши потерпілу, підбіг до ОСОБА_7 , вихопив в неї з рук мобільний телефон та, відкрито заволодівши ним, залишив приміщення, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 300 грн.

Дії засудженого кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на його думку, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. 404 КПК України, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження обставин та певних доказів, які у суді першої інстанції були дослідженні не повністю та з порушенням. Тому, залишаючи його та засудженого апеляційні скарги без задоволення, в яких вони зазначали про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при оцінці доказів, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинами кримінального провадження, що на думку захисника могло вплинути на правову кваліфікацію злочину, у порушення вимог ст. 419 КПК України, в ухвалі не зазначив підстав з яких апеляційні скарги визнав необґрунтованими.

Перевіривши доводи наведені у зміненій касаційній скарзі захисника, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Отже, стаття 404 КПК України не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У ч. 2 ст. 23 цього Кодексу зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з такою оцінкою, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції. Тобто, повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Відповідно до змісту ухвали апеляційного суду в даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції, розглянувши в межах вимог апеляційних скарг сторони захисту вирок суду, погодився із тією оцінкою доказів, яку надав суд першої інстанції та дійшов мотивованого висновку про безпідставність вимог скаржників.

Мотивуючи своє рішення, суд дійшов до висновку, що розглядаючи кримінальне провадження суд першої інстанції створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у поданні доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом, в межах зміненого прокурором обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставин, які мали істотне значення для правильної кваліфікації дій засудженого.

Спростовуючи доводи сторони захисту про те, що потерпілі неодноразово впродовж досудового розслідування та судового розгляду в іншому складі суду, на його думку, змінювали свої показання, апеляційний суд зазначив, що потерпілі були допитані судом, в порядку ст. 353 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань. Впродовж судового розгляду у суді першої інстанції потерпілі неодноразово допитувалися і судом з`ясовувалися щоразу додаткові обставини, однак вказане не вплинуло на суть самих показань про обставини, які підлягали доказуванню в справі та становили предмет доказування. Відхиляючи доводи захисника про необхідність допиту певних осіб, суд зазначив, що з часу подій, які мали місце 29 липня 2021 року, минуло кілька років, проте, в судовому засіданні у суді першої інстанції потерпілі неодноразово впізнавали нападника, вказуючи на засудженого, як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення щодо них. При цьому, суд зазначив, що засуджений, який надавав відмінні від потерпілих показання, обрав необхідну для захисту позицію, оскільки жодної відповідальності за показання, надані в судовому засіданні він не несе. Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що лише за наявності відмінних від потерпілих показань засудженого недостатньо було для того, щоб вважати, що потерпілі ввели суд в оману та давали неправдиві свідчення, а отже, всупереч доводам в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд погодився із наданою у вироку оцінкою показань як обвинуваченого, так і потерпілих з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд розглянув доводи сторони захисту стосовно можливого здійснення на ОСОБА_5 тиску працівниками поліції під час досудового розслідування і не встановив порушень, адже для здійснення повної перевірки можливих фактів, ухвалою суду від 24 листопада 2021 року було доручено в порядку п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України ТУ ДБР, провести дослідження обставин, викладених в заяві ОСОБА_5 щодо застосування до нього насильства працівниками поліції ВП № 1 Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області та за наслідками службового розслідування доводи ОСОБА_5 щодо застосування до нього психологічного та фізичного насильства з боку працівників поліції не знайшли свого підтвердження.

Крім того, суд зазначив, що засуджений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України під час судового розгляду у суді першої інстанції не визнавав, однак його вина не ґрунтувалась лише на викривальних свідченнях, наданих під час досудового розслідування, а доведена саме сукупністю доказів, які повністю узгоджувались між собою, а тому такі свідчення засудженого, надані під час досудового розслідування, жодним чином не вплинули на обґрунтованість висновків суду щодо його винуватості.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді першої інстанції докази взаємопов`язані, в сукупності підтверджували всі обставини, що підлягали доказуванню зазначені у ст. 91 КПК України, та зібрані у порядку, передбаченому ст. 93 КПК України, жодних обставин, встановлених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не було встановлено.

Згідно з положеннями ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в рішенні мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Переглядаючи вирок за апеляційними скаргами засудженого та захисника, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд детально перевірив викладені в апеляційних скаргах доводи та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з наведеними в ухвалі висновками апеляційного суду щодо законності вироку та вважає, що апеляційний суд обґрунтовано залишив рішення суд першої інстанції без зміни.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Обґрунтування касаційної скарги захисника не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги і доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження скаржнику слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року щодо останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3