Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/541/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 345 (189-2, 189-4) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000383 від 07.02.2023 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 червня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме з 07.02.2023 року по 28.02.2023 року.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії її підзахисного ОСОБА_8 з ч.2 ст.345 КК України на ч.1 ст.345 КК України та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання обмежившись відбутим строком попереднього ув`язнення.

Захисник вважає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіяння працівнику правоохоронного органу ОСОБА_9 побоїв при виконанні ним службових обов`язків не відповідають дійсності, не ґрунтуються на сукупності належних та допустимих доказів, спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 .

Стверджує, що всі події відбувались хаотично, ОСОБА_8 лише погрожовував поліцейському застосуванням насильства, з суб`єктивної сторони дії ОСОБА_8 не були умисними та цілеспрямованими, а відсутність у потерпілого ОСОБА_9 будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден або ран, на думку сторони захисту взагалі виключає наявність у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При таких обставинах захисник вважає, що дії ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ч.2 на ч.1 ст.342 КК України, оскільки ОСОБА_8 лише словесно погрожував поліцейському застосуванням насильства.

Крім того, у апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що обвинувачений ОСОБА_8 не намагався приховати від слідства деталі вчиненого ним кримінального правопорушення або спотворити докази, тим самим сприяв слідству у розкритті злочину, з 07.02.2023 по 28.02.2023 року ОСОБА_8 тримався під вартою, а тому на думку сторони захисту, за відсутністю обтяжуючих обставин, призначення ОСОБА_8 максимального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.345 КК України із застосуванням ст.75 КК України є надто суворим та несправедливим.

Також захисник вважає, що ОСОБА_8 можливо звільнити від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.342 КК України обмежившись строком тримання його під вартою.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків при слідуючих обставинах.

Так, 07.02.2023 року поліцейський взводу №2 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 спільно з поліцейським взводу №2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_10 несли службу у складі екіпажу «Ліана 102» та о 08.52 год. їм надійшло повідомлення про те, що в приміщенні перукарні «Модерн», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 вчинена крадіжка майна належного ОСОБА_11 .

В подальшому 07.02.2023 року близько 09 год. 20 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 реагуючи на вказане повідомлення прибули на місце виклику де проводили опитування заявниці, яка вказала про причетність до вчиненого ОСОБА_8 .

Після цього, 07.02.2023 року близько 09.40 год. до приміщення вище вказаної перукарні зайшов ОСОБА_8 та почав з сейфу діставати документацію на що працівниками поліції йому було висловлено вимогу залишатися на місці та не брати належні ОСОБА_11 особисті документи та не виносити їх з приміщення. Проте, ОСОБА_8 проігнорував вимогу працівника поліції на що останні стали в дверному проході приміщення з метою недопущення ОСОБА_8 винесення з приміщення перукарні документів та забезпечення припинення протиправних дій останнього.

Надалі ОСОБА_8 , усвідомлюючи що перед ним перебуває працівник поліції, який згідно Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993 року являється працівником правоохоронного органу, який мав на собі формений одяг та розпізнавальні знаки розрізнення, що вказують на належність до органів Національної поліції України, діючи умисно та цілеспрямовано в той час коли потерпілий ОСОБА_9 стояв у дверному проході приміщення перукарні, реалізуючи умисел, спрямований на спричинення побоїв останньому, у зв`язку із виконанням обов`язків, відмовився від виконання вказівок працівника поліції та висловлюючись нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_9 з погрозами останньому в спричиненні тілесних ушкоджень, різко скоротив відстань наблизившись до останнього та умисно кулаком правої руки наніс один удар у ліву частину обличчя потерпілого, спричинивши останньому больові відчуття.

Після цього, продовжуючи протиправні дії ОСОБА_8 корпусом свого тіла здійснив поштовх ОСОБА_9 , в результаті чого останній не втримав рівновагу та спиною, а саме поперековим відділом хребта вдарився об дверний одвірок, спричинивши останньому больові відчуття.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 у потерпілого ОСОБА_9 , згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» від 07.02.2023 року утворилися забій м`яких тканин обличчя зліва, скулової ділянки зліва, та згідно довідки №781 від 07.02.2023 року комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня швидкої медичної допомоги Кропивницької міської ради» забій поперекового відділу хребта, які згідно висновку судово-медичної експертизи №195 від 21.02.2023 року за ступенем тяжкості не оцінювалися так як не підтверджені будь-якими об`єктивними даними згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про зміну вироку суду першої інстанції та перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.345 КК України на ч.1 ст.345 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Частиною 2 ст. 345 КК України передбачена відповідальність за умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Об`єктивна сторона цього злочину проявляється в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Аналіз указаної правової норми дає підстави визначити обов`язкові ознаки об`єктивної сторони цього злочину. Діяння, яке утворює об`єктивну сторону проявляється у вчиненні насильницьких дій у вигляді побоїв, або інших дій, наслідком яких є наслідки у вигляді отримання потерпілим легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Потерпілою особою від цього злочину є працівник правоохоронного органу, а діяння, які утворюють об`єктивну сторону цього злочину, повинні вчинятись у зв`язку із виконанням потерпілим своїх службових обов`язків.

Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 16-річного віку.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст. 345 КК України, який умисно кулаком правої руки наніс один удар в обличчя потерпілому ОСОБА_9 , після чого здійснив поштовх ОСОБА_9 в результаті якого останній не втримавши рівновагу та поперековим відділом хребта вдарився об дверний одвірок, що призвело до больових відчуттів є правильною.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні письмових доказів, у тому числі: заяви потерпілого ОСОБА_9 про вчинення опору під час виконання службових обов`язків та завдання тілесних ушкоджень, протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 , висновки експертів, показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_8 на заподіяння ОСОБА_9 побоїв.

Зокрема суд зазначив про те, що не заважаючи на невизнання, вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України повністю підтверджується даними:

- рапорту ЄО №4748 від 07.02.2023 року, відповідно до якого 07.02.2023 року о 10:16 год. надійшло повідомлення від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поліцейського 2 взводу, 2 роти УПП в Кіровоградській області, про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підозрювався у вчиненні 06.02.2023 року крадіжки документів та коштів з перукарні «Модерн», на зауваження поліцейського не реагував, словесно погрожував поліцейським, після чого наніс удар кулаком під ліве око заявникові. (т.1 а.п.3);

- рапорту ЄО №4762 від 07.02.2023 року, відповідно до якого 07.02.2023 року о 12:05 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що о 10:50 год. звернувся ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поліцейського 2 взводу, 2 роти УПП в Кіровоградській області, який близько 09:40 год. за адресою: вул. Академіка Тамма 3/163 під час затримання отримав травму, а саме забій м`яких тканин обличчя скулової ділянки зліва. (т.1 а.п.4);

- довідки КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» про надання медичної допомоги ОСОБА_9 з діагнозом забій м`яких тканин обличчя скулової ділянки зліва. (т.1 а.п.5);

- рапорту ЄО №4773 від 07.02.2023 року, відповідно до якого 07.02.2023 року о 13:35 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 07.02.2023 о 10:50 год. до травмпункту за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поліцейського 2 взводу, 2 роти УПП в Кіровоградській області, який близько 09:40 год. отримав травму, а саме - забій поперекового відділу хребта (т.1 а.п.6);

- довідки КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про надання медичної допомоги ОСОБА_9 07.02.2023 з діагнозом - забій поперекового відділу хребта (т.1 а.п.7);

- заяви потерпілого ОСОБА_9 від 07.02.2023 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_8 , 1984 р.н., який 07.02.2023 року близько 09:40 год., знаходячись у приміщенні перукарні «Модерн», що по вул. Академіка Тамма, 3/163, м. Кропивницького, під час виконання службових обов`язків заявником, вчинив останньому опір, завдавши тілесних ушкоджень (т.1 а.п.9);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 25.02.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_9 із застосуванням відеозапису, який розказав і показав, як і при яких обставинах він отримав тілесні ушкодження (т.1 а.п.20-23);

- наказу про призначення на посаду рядового поліції ОСОБА_9 , поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП (т.1 а.п.26);

- книги нарядів роти №2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП про виконання ОСОБА_9 07.02.2023 службових обов`язків поліцейського (т.1 а.п.27-29);

- висновку експерта №161 від 08.02.2023 року, згідно з яким у ОСОБА_9 при проведенні судово-медичної експертизи будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не виявлено (т.1 а.п.82);

- висновку експерта №195 від 21.02.2023 року про те, що у ОСОБА_9 , згідно наданої медичної документації, будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не описано. Виставлений діагноз забій поперекового відділу хребта, забій м`яких тканин обличчя при дачі висновку за ступенем тяжкості не оцінювався, так як не підтверджений будь-якими об`єктивними даними, згідно п.4.6 примітки «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6 (т.1 а.п.85);

- висновку експерта №160 від 07.02.2023 року про те, що у ОСОБА_8 при проведенні судово-медичної експертизи будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не виявлено (т.1 а.п.95);

- висновку експерта судово-психіатричної експертизи №84 від 21.02.2023 року про те, що ОСОБА_8 осудний (т.1 а.п.95);

- відеозаписів з нагрудних камер поліцейських про обставини цієї події.

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_9 побоїв, вказав, що показання потерпілого ОСОБА_9 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі відеозаписом, які свідчать про те, що ОСОБА_8 чітко усвідомлював протиправний характер своїх дій стосовно поліцейського ОСОБА_9 .

Так, на спростування версії обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не наносив працівнику поліції тілесних ушкоджень, що він перебуваючи у збудженому психоемоційному стані його лише штовхнув, а працівник поліції у відповідь штовхнув його, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду про те, що 07.02.2023 року разом з лейтенантом поліції ОСОБА_10 патрулював у м. Кропивницькому в складі екіпажу «Ліана 102» та отримали виклик на планшет, що біля перукарні «Модерн» по вулиці Академіка Тамма, 3/163 у м.Кропивницькому, відбулась крадіжка. Одягнений він був в поліцейський однострій з шевронами, так само і його напарник ОСОБА_10 . Прибувши на місце події зустріли заявницю ОСОБА_11 , яка повідомила, що її син ОСОБА_8 проник до сейфу в приміщенні перукарні та забрав у неї документи. Очікуючи на слідчо-оперативну групу і охороняючи місце вчинення ймовірного злочину, через хвилин 20-30 прийшов ОСОБА_8 , який одразу почав поводити себе агресивно. На зауваження не реагував, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував. ОСОБА_8 нікого не слухав і направився до сейфу. Потерпіла просила припинити ці його дії. Вони пішли за ОСОБА_12 . Він став у першому дверному проході і спостерігав те, як ОСОБА_8 відкрив сейф і взяв якісь документи. Він знову зробив йому зауваження, щоб він залишив документи і покинув приміщення. ОСОБА_8 почав погрожувати фізичною розправою та агресивно поводився. Після чого ОСОБА_8 підійшов до нього ближче і наніс йому удар рукою в скулову частину обличчя. Він відчув сильний фізичний біль. Потім штовхнув його в груди і він вдарився спиною об одвірки дверей. В подальшому відбулась бійка між ними і ОСОБА_8 та до нього були застосовані спеціальні засоби, а саме газ сльозогінної дії. ОСОБА_8 забіг до іншого приміщення і зачинився там, поки на підмогу не приїхав ще один екіпаж.

Врахував суд і показання свідка ОСОБА_10 про те, що 07.02.2023 року на робочий планшет прийшов виклик, що в перукарні «Модерн» по вулиці Академіка Тамма у м. Кропивницькому, скоєна крадіжка. Коли він разом з напарником ОСОБА_9 приїхав на місце, то побачив там заявницю ОСОБА_13 . Заявниця пояснила, що за день до їхнього приїзду, її син ОСОБА_8 відкрив двері в підсобне приміщення перукарні і діставав звідти документи. Вона повідомила, що вона є власницею приміщення, а ОСОБА_8 не має права туди заходити. Вони вирішили викликати слідчо-оперативну групу. Поки вони чекали слідчих, хвилин через 20-30 прийшов ОСОБА_8 . Він пройшов повз них і направився в підсобне приміщення. Відкрив сейф і почав збирати документи. Вони повідомили йому, щоб він припинив це робити, тоді як ОСОБА_8 стає більш агресивним, погрожує фізичною розправою. Зібравши всі документи ОСОБА_8 намагається вийти з приміщення з документами і в цей момент б`є його напарника ОСОБА_9 лівою рукою в праву частину голови і штовхає його об одвірки дверей. Було вирішено затримати ОСОБА_8 , застосувавши сльозогінний газ. ОСОБА_8 при цьому намагався вирватися, забіг в підсобне приміщення і закрився. Крім того, ОСОБА_8 намагався втекти через вікно. Пізніше приїхали допоміжні наряди, які допомогли затримати порушника і одягти на нього спеціальний засіб кайданки.

Підсумовуючи свої висновки суд зазначив про те, що дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілому - працівнику поліції ОСОБА_9 побоїв при виконанні ним службових обов`язків, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілому та свідку, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

По суті, свідок ОСОБА_10 був очевидцем подій, які відбувались у приміщення перукарні, бачив як обвинувачений ОСОБА_8 наніс удар в обличчя потерпілому ОСОБА_9 та штовхнув його.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 є логічними, послідовними щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим в область обличчя та грудей протягом усього провадження, у тому числі під час слідчого експерименту, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_8 про те, що він лише штовхнув поліцейського, перебуваючи у емоційному стані.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів вважає неприйнятними доводи адвоката ОСОБА_7 про невинуватість ОСОБА_8 в умисному заподіянні поліцейському ОСОБА_9 побоїв, які по суті спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілого та свідка, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

По суті обвинувачений ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду факт конфліктної ситуації з працівниками поліції у приміщенні перукарні не оспорював, не оспорював ОСОБА_8 і факт бійки з поліцейським, виправдовуючись тим, що не бачив куди саме наносив удар, оскільки був засліплений слізогінним газом, не оспорює факт штовханини з поліцейським.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинуваченого ОСОБА_8 суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу побоїв, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_8 та його захисника щодо відсутності умислу та складу злочину, у зв`язку відсутністю слідів побоїв на тілі потерпілого, на думку апеляційного суду свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду про невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, а також неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.345 КК України, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, достатніх та обгрунтованих підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 немає.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 надто суворого та несправедливого покарання, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив про те, що згідно із ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Зокрема суд вказав, що при призначенні ОСОБА_14 покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого суд вказав, що ОСОБА_8 офіційно не працює, не одружений, перебуває на обліку в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер КОР» у зв`язку з зловживанням амфетамінами із шкідливими наслідками, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують ОСОБА_14 покарання, судом не встановлено.

Виходячи із зазначених вище обставин, відношення обвинуваченого ОСОБА_8 до скоєного, який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та не розкаявся, даних про його особу, сімейний стан, вік та стан здоров`я, відсутність обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком, яке з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним, а так само іншими особами аналогічних злочинів.

Очевидно, що це право ОСОБА_8 визнавати або не визнавати вину, про те колегія суддів, під час апеляційного розгляду переконалась у тому, що ОСОБА_8 навіть при наявності беззаперечних доказав в умисному заподіянні поліцейському тілесних ушкоджень у виді побоїв, у вчиненому не розкаявся, виправдовуючись відсутністю у поліцейських приводів та підстав обмежувати його та перешкоджати забрати із сейфу «сімейні» документи, нічого протиправного у своїх діях як пояснив ОСОБА_8 він не вбачає, винним себе не вважає.

При таких обставинах, колегія суддів погоджується з розміром призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, тобто у межах санкції вказаної статті.

Погоджується апеляційний суд і в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, яке є достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Порушення вищевказаних принципів судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів не вбачає, підстав для застосування вимог ст. 69-1 КК України немає.

Окремо слід зазначити про те, що апеляційні вимоги захисника ОСОБА_7 в частині обмеження ОСОБА_8 відбутим строком попереднього ув`язнення навіть після залишення апеляційної скарги без руху так і залишились не конкретизованими, не відповідають вимогам нині діючого кримінального процесуального законодавства і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 червня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000383 від 07.02.2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 345 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4