УХВАЛА

20 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 1-81/2000

провадження № 13-83зво23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20

перевірила заяву засудженого ОСОБА_21 про перегляд за виключними обставинами ухвали Верховного Суду України від 15 лютого 2001 року і

ВСТАНОВИЛА:

Як убачається з матеріалів провадження за заявою та наявних у Верховному Суді даних, вироком Київського міського суду від 18 серпня 2000 року ОСОБА_21 засуджено за пунктами «а», «ж», «з», «і» ст. 93, ч. 2 ст. 143, ч. 3 ст. 193, ч. 3 ст. 194 Кримінального кодексу України 1960 року із застосуванням ст. 42 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 лютого 2001 року вказаний вирок щодо ОСОБА_21 залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_21 звернувся до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - Касаційний кримінальний суд) із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Верховного Суду України від 15 лютого 2001 року, посилаючись на положення ст. 400-4 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК України 1960 року), ст. 5 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та статей 55 і 124 Конституції України.

Касаційний кримінальний суд, керуючись ч. 10 ст. 31, ч. 5 ст. 33 КПК України, ухвалою від 13 листопада 2023 року заяву засудженого ОСОБА_21 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата).

Як убачається зі змісту заяви, ОСОБА_21 просить скасувати ухвалу Верховного Суду України від 15 лютого 2001 року в порядку виключного провадження на підставі ст. 400-4 КПК України 1960 року і призначити новий розгляд у касаційній інстанції. На переконання засудженого, Верховний Суд Українипорушив його право на захист щодо обов`язкової участі захисника, коли санкція статті, за якою кваліфікується злочин, передбачає довічне ув`язнення.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_21 посилається на рішення ЄСПЛ «Радченко проти України» від 01 лютого 2018 року (заява № 39555/07), «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року (заява № 39598/03), «Собко проти України» від 17 грудня 2015 року (заява № 15102/10), «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року (заява № 45783/05), у яких, як зазначив засуджений, цей суд констатував порушення процесуальної справедливості та недотримання принципу рівності сторін, оскільки засідання суду касаційної інстанції відбулося за відсутності заявника та його захисника.

Крім того, як на підставу перегляду ухвали Верховного Суду України від 15 лютого 2001 року засуджений посилається на постанову Верховного Суду України від 23 листопада 2017 року у справі № 359/6489/13-к, постановлену у зв`язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, у якій цей суд констатував, що касаційний розгляд у провадженнях щодо осіб, засуджених за особливо тяжкі злочини, здійснюється за участю захисника.

Перевіривши зміст заяви, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за цим зверненням слід відмовити з огляду на таке.

Підстави для здійснення провадження за виключними обставинами врегульовано у ст. 459 КПК України і за їхньої відсутності суд не вправі переглядати оспорювані рішення.

Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 459 цього кодексу виключними обставинами визнаються: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Статтею 33 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстав, визначених пунктами 1, 3 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, судом, який ухвалив рішення, що переглядається, а з підстави, визначеної п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, - Великою Палатою.

Як убачається з наявних у Верховному Суді даних, 18 листопада 2021 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Токар та інші проти України», яким констатував порушення і щодо ОСОБА_21 (заява 23423/20) статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що встановлення порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією.

У лютому та у грудні 2022 року засуджений ОСОБА_21 вже звертався до Великої Палати із заявами про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами, в яких, посилаючись на зазначене рішення ЄСПЛ,просив їх скасувати та постановити нове рішення, яким звільнити від подальшого відбування покарання або визначити конкретний строк його відбуття. Ухвалами Великої Палати від 08 лютого 2022 року (провадження №13-8зво22)та від 14 грудня 2022 року (провадження № 13-67зво22) у відкритті провадження за заявами ОСОБА_21 було відмовлено.

Рішення ЄСПЛ, на які наразі посилається засуджений у своїй заяві, постановлено щодо інших осіб, тому вони не можуть бути підставою для перегляду Великою Палатою судового рішення за виключними обставинами з підстави, передбаченої п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК України (встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом).

На момент звернення ОСОБА_21 підстави, на які є посилання в заяві (істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону щодо порушення права на захист та неоднакове застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень), в КПК України не регламентовані як виключні.

Таким чином, перегляд оспорюваного судового рішення за виключними обставинами з підстав, на які засуджений посилається, не належить до компетенції Великої Палати, котра в силу ст. 19 Конституції України діє виключно в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом.

З урахуванням наведеного немає правових підстав для відкриття Великою Палатою провадження за заявою ОСОБА_21 про перегляд за виключними обставинами судового рішення щодо нього.

Отже, у відкритті провадження за заявою засудженого слід відмовити, а подану заяву з усіма доданими до неї матеріалами - повернути її автору.

Наведений висновок Великої Палати узгоджується з її практикою (наприклад, ухвали від 10 липня 2019 року, 15 березня 2023 року, провадження № 13- 40зво19, 13-12зво23 відповідно).

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_21 про перегляд за виключними обставинами ухвали Верховного Суду України від 15 лютого 2001 року щодо нього.

Заяву ОСОБА_21 з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка їх подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_12
ОСОБА_3 ОСОБА_13
ОСОБА_4 ОСОБА_14
ОСОБА_5 ОСОБА_15
ОСОБА_6 ОСОБА_16
ОСОБА_7 ОСОБА_17
ОСОБА_8 ОСОБА_18
ОСОБА_9 ОСОБА_19
ОСОБА_10 ОСОБА_20
ОСОБА_11