Провадження 11-кп/824/5618/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого в режимі ВКЗ з Київським СІЗО- ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 грудня 2023 року включно, та визначено заставу у розмірі 1865 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 5 005 660 грн.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що указує на необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого указано на незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник указала про те, що суд дійшов до висновку про наявність ризиків переховування від суду, впливу на експертів та вчинення іншого кримінального правопорушення без жодного доказу на підтвердження таких ризиків, а лише з огляду на позицію прокурора. На думку захисника, судом не враховано відсутність реальних доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме вказала, що відповідно до листів Апарату Верховної Ради України та Комітету ВРУ з питань національної безпеки, оборони та розвідки ОСОБА_8 не мав доступу до таємної інформації, а обговорення такої відбувались у закритому форматі без участі ОСОБА_8 . Таким чином, вважає нелогічними твердження прокурора про збирання та передачу інформації ОСОБА_8 . Крім цього, вказала на те, що інформація, яку збирав, обробляв та передавав ОСОБА_8 працівникам ФСБ насправді є його професійним інтересом, ці дані збирались і використовувались ним для підготовки наукових статей, публікацій, подальших дисертаційних досліджень, а інформація з грифом «ДСК» не є таємною та не засекречена. Разом з цим, зазначивши в своїй апеляційній скарзі обставини, за яких було викрито ОСОБА_8 працівникам СБУ, та посилаючись при цьому на отриману інформацію від операторів телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Лайфселл», захисник вважає, що суд першої інстанції не врахував доводів захисту щодо таких обставин. Також на переконання захисника, суд першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 , не взяв до уваги відомостей про його особу, а саме про його численні хвороби і потребу в медичній допомозі, його міцні соціальні зв`язки - дружину та сина, та те що на його утриманні та піклуванні перебувають його батьки похилого віку, батько є інвалідом 3 групи із числа ліквідаторів аварії на ЧАЕС, а мати є дитиною війни, ветераном праці, та непрацююча дружина, яка має суттєві проблеми зі здоров`ям. Вказала про те, що прокурор не надав жодних документів, що підтверджують існування ризиків, та стверджує що в поведінці обвинуваченого відсутні всі ризики, передбачені ст.177 КПК України, а не тільки заявлені прокурором. Разом з цим, вважає що розмір застави визначений судом першої інстанції є завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає ані характеру кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , ані його особі, ані рівню його фінансових можливостей. Просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт із забороною лишати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду цілодобово, окрім випадків отримання медичної допомоги, виконувати обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматись від спілкування зі свідками, експертами у даному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч.2 ст. 177 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у вигляді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування даного кримінального провадження та не припинили свого існування на час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу в ході судового провадження. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність подальшого застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів знаходить їх не обґрунтованими.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду. При цьому указаний ризик, на думку колегії, є значним. Наявність даного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При оцінці даного ризику колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, поставленого йому у вину, а саме надання представникам спецслужб РФ допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а також існування реальної можливості переховуватись враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави. Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу. Обраний запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, на думку колегії суддів, здатний в повній мірі запобігти можливості обвинуваченого переховуватись від суду та продовжити злочинну діяльність.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у даному питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та попередити ризик переховування обвинуваченого від суду, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин. Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченого від суду є запобіжний захід у вигляді застави, який застосований судом першої інстанції щодо обвинуваченого і який є альтернативним до запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо зменшення розміру застави, який був визначений судовими рішеннями, то колегія суддів не знаходить підстав для втручання у судові рішення у цій частині, оскільки захисником ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 таких вимог у апеляційній скарзі заявлено не було. Підстав виходу за межі апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 колегія суддів не знаходить.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, у зв`язку із чим є можливим застосування щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність у обвинуваченого дружини, дитини та батьків пенсійного віку не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючі ризики.

Посилання захисника в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого тяжких хронічних захворювань також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням тих обставин, що обвинуваченому ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора надається необхідне лікування відповідно до наявних у нього захворювань. Крім того, захисником до суду не надано об`єктивних доказів, які б свідчили про неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку зі станом його здоров`я.

Колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Наведене указує на відсутність підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 рокущодо ОСОБА_8 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4