Справа № 463/482/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/934/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Закомар`я Буського району Львівської області, одруженого, раніше не судимого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 21.08.2022 близько 06-40 год., керуючи автомобілем марки «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у правій смузі руху по вулиці Галицька у місті Винники Львівської області, в напрямку до міста Львова, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України№1306 від 10.10.2001, а саме: Р.1 п.п.1.5, 1.10; Р.2 п.2.3 б), д); Р.12 п.12.3, які виразилися в тому, що він керуючи технічно справним транспортним засобом, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, поблизу будинку №60 по вулиці Галицька, не вжив заходів до своєчасного застосування гальмування з моменту виникнення йому об`єктивної небезпеки для руху, а саме рухаючись по нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг здійснив попутно ковзне зіткнення із велосипедистом ОСОБА_11 , який в цей час виїхав із другорядної дороги на головну дорогу зліва направо по напрямку його руху та рухався в попутному напрямку. В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримав перелом кісток черепа з крововиливом під оболонки і в речовину головного мозку, внаслідок контакту з тупим предметом, що призвело до набряку головного мозку і смерті.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27.07.2023 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання із іспитовим терміном 3 роки. У решті вирок залишити без зміни.

В мотивах апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності вини, у вчиненні ним інкримінованого злочину, вказаний вирок суду є незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП із летальним наслідком для велосипедиста ОСОБА_11 , ОСОБА_7 не працює, судом безпідставно не призначено йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, пославшись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції та підставність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.ст. 75,76 КК України. Наголосив, що потерпілий ОСОБА_9 жодних претензій до обвинуваченого не має, а тому суд підставно не застосував до обвинуваченого додаткового покарання у виді у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 його захисника ОСОБА_8 , , які заперечили проти апеляційних вимог, з урахуванням письмових заперечень на апеляційну скаргу, просили залишити вирок першої інстанції без змін, потерпілого ОСОБА_9 , який також заперечив проти апеляційних вимог прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується. Справа слухалась у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, в даному випадку санкція статті є альтернативною, передбачає можливість суду на свій розсуд, виходячи із конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також інших факторів, обрати чи не обрати обвинуваченому додаткове покарання - позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів, враховуючи конкретні обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який на даний час є непрацюючим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку (а.с. 52-54), враховуючи думку потерпілого ОСОБА_9 , якому обвинуваченим відшкодовано матеріальну та моральну шкоду та останній претензій до обвинуваченого не має, просить не позбавляти його права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції правильно призначив покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, доводи прокурора ОСОБА_10 , викладені ним у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. та призначив покарання, яке відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Підстави для призначення нового розгляду у суді першої інстанції відсутні. Відтак, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 27 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 без задоволення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4