УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа №552/2434/22

провадження № 51-7661 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 рокущодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено, що 13 квітня 2022 року приблизно о 13:00 ОСОБА_5 за місцем свого проживання в м. Харкові в ході вживання спиртних напоїв зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 на ґрунті ревнощів взяв кухонний ніж, яким наніс останній один удар в ділянку задньої поверхні грудної клітки справа, в результаті чого їй було завдано тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через його суворість, просить змінити судові рішення судів попередніх інстанцій та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.

На обґрунтування касаційних вимог захисник стверджує, що при призначенні покарання суди попередніх інстанцій не визнали обставинами, які пом`якшують покарання, те, що потерпіла до правоохоронних органів не зверталась, позов про відшкодування шкоди не подавала та пробачила засудженого. З посиланням на ст. 69 КК стверджує, що визнання засудженим вини в повному обсязі, його розкаяння, активна допомога слідству та позитивна характеристика, вказують на можливість застосування до нього положень ст. 75 КК.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження належить відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди захисника із незастосуванням судами до засудженого положень ст. 75 КК.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що під час призначення покарання ОСОБА_5 цей суд врахувавхарактер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, особу засудженого, який відповідно до ст. 89 КК раніше не судимий, має матір пенсіонерку, яка хворіє, за місцем проживання характеризується незадовільно, є особою, яка зловживає спиртними напоями та вживає наркотичні засоби, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 та її доньки.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання, місцевий суд визнав скоєння злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч. 1 ст. 121 КК, за якою ОСОБА_5 визнано винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення засудженому мінімального покарання, визначеного санкцією цієї статті у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Колегія суддів вважає, що покарання у цьому розмірі є достатнім та необхідним для виправлення засудженого.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду, питання щодо можливості застосування ст. 75 КК до ОСОБА_5 було предметом оцінки апеляційного суду і цей суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Свої висновки суд апеляційної інстанції мотивував тим, що наявність у ОСОБА_5 матері, яка має захворювання, відсутність претензій потерпілої та щире каяття не є достатніми підставами для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК.

Колегія суддів зазначає, що положення ст. 75 КК наділяють суд дискреційними повноваженнями під час застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

У цьому провадженні суди правильно не застосували ст. 75 КК, виходячи як з оцінки тяжкості вчиненого кримінального провадження, особи винного так і інших обставин справи.

Посилання захисника у касаційній скарзі на ст. 69 КК суд вважає безпідставними, оскільки у цьому кримінальному провадженні хоча і були встановлені обставини, які пом`якшують покарання засудженому, однак вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Окрім цього, місцевим судом було встановлено, що ОСОБА_5 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК є обставиною, що обтяжує покарання.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди врахували відомості про особу засудженого, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, та, зважаючи на те, що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство в сім`ї, дійшли правильного переконання про доцільність виправлення засудженого шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке потрібно відбувати реально.

Призначене засудженому покарання, на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК, принципам індивідуалізації покарання, справедливості та співмірності.

Підстав вважати, що незастосування судами до засудженого положень ст. 75 КК призвело до призначення явно несправедливого покарання через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3