Провадження №11-кп/801/107/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000368, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.01.2018 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Київ, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця міста Миронівка Київської області, зареєстрованого по АДРЕСА_2 , проживаючого по АДРЕСА_3 , має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця села Володимирівка Іллінецького району Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_4 , проживаючого по АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком міського районного суду Вінницької області від 18 жовтня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_9 зараховано попереднє ув`язнення з 27.01.2018 до 23.03.2018 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 27.01.2018 до 10.04.2018 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у невстановленому місці та в невстановлені дату та час за спільною домовленістю вирішили вчинити пограбування, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Задля реалізації вищевказаного злочинного умислу, вказані особи за допомогою мобільного телефону, який перебував у їхньому користуванні, під приводом продажу мобільного телефону марки «iPhone» за грошові кошти в сумі 5100 грн., домовились про зустріч, що мала відбутись 27.01.2018 близько 11:00 години поблизу буд. №27 по вулиці Лялі Ратушної, м. Вінниці з раніше невідомим їм ОСОБА_12 .

Після чого, реалізовуючи спільний злочинний умисел, рухаючись по вулиці Лялі Ратушної в місті Вінниці на легковому автомобілі марки «AUDI» моделі «A6», номерний знак литовської реєстрації НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , помітили раніше невідомого їм ОСОБА_12 .

Після цього ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 заздалегідь вийшли з автомобіля. В свою чергу ОСОБА_7 повільно продовживши рух автомобілем, проїхав повз потерпілого ОСОБА_12 та, розмовляючи з останнім по телефону, описав до якого авто необхідно йому підійти. В той час, коли потерпілий, будучи впевненим, що ОСОБА_7 шукає місце, щоб зупинити автомобіль, почав рухатись за машиною, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення відкритого викрадення чужого майна, маючи на меті матеріально збагатитись, з корисливих спонукань, керуючись жагою до легкої наживи підбігли з-заду до ОСОБА_12 , після чого, не говорячи, почали наносити удари руками та ногами в область голови та тулуба потерпілого, чим спричинили йому тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 123 від 29.01.2018 у виді синця на обличчі справа, садна на слизовій оболонці правої щоки, травматичного сколу емалі 1-го зуба справа на верхній щелепі, які не являлись небезпечними для життя.

В подальшому, скориставшись тим, що потерпілий від нанесених ударів був дезорієнтований, ОСОБА_9 вирвав із його рук матерчату сумку коричневого кольору, в якій знаходились курячі яйця у кількості 10 штук вартістю 27 гривень, м`ясо свинини вагою 2,5 кілограм, вартістю 250 гривень, буханець хліба вартістю 15 гривень та рибина «Карась» вагою 200 грам вартістю 5 гривень.

В свою чергу ОСОБА_7 , реалізовуючи спільний злочинний умисел, керуючи автомобілем марки «AUDI» моделі «A6», номерний знак литовської реєстрації НОМЕР_1 , спостерігаючи за діями ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , спрямованими на відкрите заволодіння чужим майном, зупинився поблизу місця скоєння злочину і до повернення останніх знаходився за кермом вказаного автомобіля з увімкненим двигуном, з метою швидкого залишення місця події.

Заволодівши вищезазначеним майном ОСОБА_9 та ОСОБА_8 побігли до автомобіля марки «AUDI», за кермом якого перебував ОСОБА_7 .

Після того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сіли до салону вищевказаного автомобіля, ОСОБА_7 одразу ж розпочав рух автомобілем та на великій швидкості залишив місце події.

Після зникнення з місця події ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим завдали майнової шкоди потерпілому ОСОБА_12 на суму 297 гривень.

Дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2023 року в частині призначення покарання обвинуваченим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Початок строку покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання виді позбавлення волі на строк 6 років. Початок строку покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання виді позбавлення волі на строк 5 років. Початок строку покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні обвинуваченим покарання, не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинувачених та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив їм покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для їх виправлення. Зокрема, на думку прокурора, приймаючи рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд не врахував, що вчинений обвинуваченими злочин є тяжким, при цьому вони вину не визнали, неодноразово змінювали показання щодо обставин кримінального правопорушення, що свідчить про їх підвищену суспільну небезпеку.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями ставиться питання про скасування вироку місцевого суду через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Просить закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконний, оскільки суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, в процесі судового розгляду, були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, зокрема не надано оцінки невизнання ним вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, а докази на яких ґрунтується постановлений щодо нього вирок є сумнівним.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_10 підтримали свою апеляційну скаргу, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані, а доводи апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора не спростовують висновків суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 в частині істотних порушень кримінального процесуального закону під час огляду місця події, які виразились у незазначенні у протоколі слідчої дії усіх присутніх учасників, суд зазначає, що огляд місця події здійснюється за правилами, визначеними ст. 237 КПК України, відповідно до якої з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Як убачається з протоколу огляду місця події від 27.01.2018 (т. 3, а. п. 64-65), така слідча дія пролводилась слідчим ОСОБА_13 за участі понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Хоча під час огляду були фактично присутні ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та інші працівники правоохоронних органів, вони безпосередньої участі у проведенні слідчої дії не приймали, а відтак не підлягали внесенню до протоколу. Тим більше, на момент огляду місця події ОСОБА_7 не мав статусу підозрюваної особи. Під час огляду місця події вилукчено виключно транспортний засіб автомобіль марки «AUDI» моделі «A6», номерний знак литовської реєстрації НОМЕР_1

Стосовно строків звернення до слідчого судді суд зазначає, що ухвалами слідчих суддів вінницького міського суду від 30.01.2018 накладено арешти на тимчасово вилучена майно під час затримання 27.01.2018 ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Як убачається з матеріалів провадження затримання підозрюваних осіб відбулось 27.01.2018 (субота), а відповідне клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно надійшло до суду 29.01.2018 (понеділок), що відповідає вимогам ч. 5 ст. 171 КПК України, якою установлено, що Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність суд зазначає, що ОСОБА_7 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Як убачається з оскаржуваного вироку, до таких висновків місцевий суд дійшов оцінивши у сукупності зібрані докази показання та письмові докази.

Так, потерпілий ОСОБА_12 показав, що зранку 27 січня 2018 року він домовився про зустріч з невідомими особами у АДРЕСА_6 з метою придбати мобільний телефон вартістю майже 5000 гривень. На зустріч він приїхав на мопеді, оскільки подумав, що такий вигляд допоможе йому поторгуватись з продавцем. Перед зустріччю він був на ринку та купив продукти харчування. Мопед він поставив за 200 метрів від місця зустрічі. В подальшому, зателефонував продавцю повідомити, що вже чекає на місці. Продавець телефоном повідомив, що він вже під`їжджає та повідомив на якому автомобілі буде. В подальшому, ОСОБА_12 побачив описаний безпосередньо продавцем автомобіль. Тепер він марку автомобіля він не пам`ятає, а пам`ятає лише що автомобіль був на литовській реєстрації та синього кольору. Автомобіль зупинився за метрів 200 від нього, внаслідок чого ОСОБА_12 пішов за автомобілем. По дорозі він побачив, що хтось біжить ззаду нього. Тоді ОСОБА_12 зупинився. Підбігши до нього, ОСОБА_9 одразу ж почав завдавати удари. Через декілька секунд потерпілий помітив, що ще хтось спускається з-під гаражів та направляються до них. Це був ОСОБА_8 . Між ними відбулась бійка. В ході бійки потерпілий впав на землю та кричав. Удари йому наносили обидва, а саме руками та ногами в область голови та тулуба. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в ході бійки вирвали у нього сумку. Разом з тим, ручка від сумки залишилась у потерпілого в руках. Після чого, у ОСОБА_12 вдалося вирватись та він почав тікати. Хто саме вирвав у нього сумку, він не бачив, адже він тікав з місця події. В ході бійки, ОСОБА_9 загубив шапку. Однак ОСОБА_9 тікаючи в автомобіль, забрав у потерпілого шапку. ОСОБА_12 вказав, що гроші у нього не забрали, оскільки він зберігав їх в кармані, а не в сумці.

З показань свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 установлено, що проходячи по вул. Лялі Ратушній біля будівлі «Зал Царства свідків Єгови» разом почули голосний крик «Допоможіть, вбивають». Вони розвернулись, почали йти на крики і побачили, що зі сторони будинку вибігає потерпілий, а його наздоганяють двоє чоловіків. При цьому, в судовому засіданні свідок вказала на ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як на осіб, які наздоганяли потерпілого. В подальшому, між ними почалась шарпанина, внаслідок чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 впали на нього. Між ним почалась боротьба під час якої, потерпілому вдалось вирватись і останній почав знову тікати, забігши в будівлю «Зал Царства». Разом з тим, один із чоловіків під час боротьби вирвав у потерпілого сумку, яка знаходилась у нього на плечі та почав тікати. Коли ОСОБА_9 пробігав повз ОСОБА_16 , в нього випала сумка. Тоді ОСОБА_16 запитала чи це його сумка, на що ОСОБА_9 відповів, що його та схопивши сумку, побіг до автомобіля темно-зеленого кольору, який стояв неподалік. Крім того, ОСОБА_16 зазначила, що автомобіль був заведений, а в середині перебував водій. ОСОБА_9 сів на заднє сидіння автомобіля, а ОСОБА_8 сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля. Після чого, автомобіль почав дуже швидко від`їжджати з місця події. Через декілька хвилин вони знайшли потерпілого, який повідомив, що викликав працівники поліції та попросив їх залишитись з метою надання пояснень. ОСОБА_16 зазначила, що тілесних ушкоджень на потерпілому вона не бачила, однак в потерпілого була розстебнута куртка.

Оцінюючи зазначені показання потерпілого та свідків суд взяв до уваги також висновки, викладені у постанові ККС ВС від 10.12.2020 у справі № 464/710/18 щодо встановлення попередньої змови у вчиненні злочину.

Так Верховним Судом зазначено, що положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому, домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та встановлених фактичних обставин перебування ОСОБА_7 в транспортному засобі з увімкненим двигуном, швидке залишення місця злочину післі викрадення ОСОБА_18 та ОСОБА_8 майна потерпілого, очевидно вказують на узгодженість дій обвинуачених, а відтак і на наявність попередньої змови між ними.

Таким чином місцевий суд поза розумним сумнівом дійшов висновку про доведеність вини обвинуваачених, в тому числі і ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (безпідставного звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням), що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості, суд зазначає про таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Із зазначеного випливає, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Також частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

При цьому суд враховує і те, що Закон про кримінальну відповідальність не містить заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Верховний Суд, зокрема і в постанові від 17.10.2019 у справі № 205/7091/16-к.

Натомість, як установив суд першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вперше притягуються до кримінальної відповідальності, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебувають, виключно позитивно характеризуються як за місцем проживання. Окрім того на утриманні ОСОБА_8 знаходяться троє малолітніх дітей. Також з наданих суду показань потерпілим ОСОБА_12 убачається, що усіма обвинуваченими йому повністю відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням шкоду, внаслідок чого він відмовився від позову та просив їх суворо не карати. Зазначене свідчить також про наявність пом`якшуючої обставини у виді відшкодування завданої шкоди.

Такі дані про особи обвинувачених у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення дали суду підстави для звільнення їх від відбування покарання з випробуванням.

Окрім цього звільняючи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, судом на останніх покладені обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Покладення на обвинувачених обов`язків, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, у даному випадку в повній мірі здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинувачених без відбування покарання.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000368, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.01.2018 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: