Справа № 944/5954/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/998/23 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липники Мостиського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:

вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Контроль за поведінкою військовослужбовця ОСОБА_7 покладено здійснювати на командира військової частини НОМЕР_1 , а у разі звільнення ОСОБА_7 з військової служби, контроль за виконанням вироку постановлено покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової частини, зобов`язано ОСОБА_7 , згідно з ч.1 ст.76 КК України, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-санітара 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 04.07.2022 близько 15 год 00 хв самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та був відсутній на службі до моменту добровільної явки, а саме: 21.11.2022 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.М. Кривоноса, 6.

Прокурор у апеляційній скарзі просить вирок суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В мотивах апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і доведеність винуватості ОСОБА_7 , покликається на те, що висновок суду про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням не є мотивований. Зазначає, що ОСОБА_7 був відсутній на військовій службі в умовах воєнного стану понад 4,5 місяці, чим підірвав авторитет державних органів, на які безпосередньо покладено обов`язки по захисту держави та суспільства. Звертає увагу на тому, що посилання суду першої інстанції на щире каяття, як на обставину, що пом`якшує покарання, є непереконливим, оскільки саме по собі визнання останнім факту вчинення ним злочину не свідчить про його розкаяння. Крім того, на думку апелянта, необґрунтованими є мотиви зарахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки саме по собі підтвердження засудженим вже відомих органу досудового розслідування чи суду та простих за своєю суттю обставин вчинення злочинних дій не може розцінюватись як активне сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення засудженого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Поряд з цим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення інкримінованого особі діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, правопорушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, посилаючись у своєму рішенні на активне сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину, не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Так, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, а визнання засудженим своєї вини та факт з`явлення ОСОБА_7 до правоохоронних органів, якщо це відбулося вже після реєстрації кримінального провадження та проведення відповідних розшуковик дій щодо встановлення його місцезнаходження, не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу покликання прокурора у апеляційній скарзі на те, що у діях засудженого відсутня обставина, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи те, що засуджений був відсутній на військовій службі в умовах воєнного стану понад 4,5 місяці, з`явився до правоохоронних органів після реєстрації кримінального провадження та проведення відповідних розшуковик дій щодо встановлення його місцезнаходження, що свідчить про відсутність у засудженого щирого жалю з приводу вчиненого злочину, осуду своїх протиправних дій, колегія суддів приходить до переконання, що у його діях відсутня обставина, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про звільнення від відбування покарання засудженого з випробуванням неналежним чином мотивоване з огляду на відсутність обставин, які б свідчили про активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам, а також про його щире розкаяння.

Враховуючи вищенаведені обставини, вирок Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2023 року підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за безпідставністю звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 03.02.2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4