Дата документу 08.11.2023
Провадження № 1-кп/334/802/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0001622 від 09 серпня 2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Кримінальне провадження за територіальною підсудністю підлягає розгляду у Ленінському районному суді м. Запоріжжя.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

Учасники судового провадження проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.

Підстав для закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України не вбачається.

Підстав для здійснення судового розгляду у закритому судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 27 КПК України не встановлено.

Для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії запобіжного заходу спливає 04.12.2021 року.

Прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Клопотання обґрунтувала тим, що встановлено наявність ризиків, а саме підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого та свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України за наступних підстав.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу заперечував, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою проживання його батьків.

Захисник ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу заперечував, вважав ризики прокурора недоведеними, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою проживання його батьків з якими той проживає, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків, зазначив, що обвинувачений неофіційно працює, також є пасіка.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд враховує, що розгляд кримінального провадження на даний час тільки розпочинається, в судовому засіданні не допитані свідки, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово був судимий, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, не одружений, не має малолітніх дітей та стійких соціальних зв`язків, обвинувачується у скоєні ряду злочинів, а тому є достатні підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання за вчинені кримінальні правопорушення (злочини), може переховуватися від суду.

Крім того, ризик переховування від органів досудового розслідування обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 раніше засуджувався за вчинення корисливих та тяжких злочинів проти власності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, розуміє, що він може бути засуджений за нові злочини до реального покарання у вигляді позбавлення волі, з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого покарання за вчинення тяжких кримінальних правопорушень, може розпочати переховуватись від органу досудового розслідування, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризик передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що перебування обвинуваченого ОСОБА_4 може створювати загрозу здійснення впливу на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Також, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, підозрюваний ОСОБА_4 може негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого та свідків, що провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_4 підтверджується тим, що раніше засуджувався за вчинення корисливих та тяжких злочинів, та відбував покарання у місцях позбавлення волі, та був звільнений 09.06.2023 із ДУ «Маневицька виправна колонія №42» у зв`язку з відбуттям строку покаранням. Наразі ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нових корисливих злочинів проти власності. Враховуючи те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, вказане свідчить про те, що вчинення крадіжок є єдиним джерелом його доходів.

Вказане свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Отже, підозрюваний на шлях виправлення не став, а надалі продовжує свою злочинну діяльність, а це свідчить про те, що перебуваючи на воліостанній може продовжити свою злочинну діяльність, що підтверджує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Скоєні кримінальні правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України, в яких обвинувачується ОСОБА_4 відносяться до тяжких злочинів.

Заявлені стороною захисту обставини в сукупності з тяжкістю злочину та даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 не можуть слугувати виключною підставою для зміни йому запобіжного заходу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, забезпечує можливість не перешкодити інтересам правосуддя, та ухиленню від суду, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим та відповідає виключності запобіжного заходу, задля досягнення завдань кримінального провадження.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні, термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає продовженню на строк шістдесят днів відповідно до вимог ст. 183 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183,314-316 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя на 12 год. 00 хв. 14 листопада 2023 року.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів по 07 січня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1