Справа№ 953/3647/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м Харкові у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000784 від 01.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , 2014 року народження та дитину-інваліда ОСОБА_7 , 2006 року народження, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації, солдата військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації, у військовому званні " солдат", перебуваючи на посаді помічника гранатометника 3-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 2-ої оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 21 березня 2023 року близько 10 години 00 хвилин, перебуваючи у військовому містечку № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дії, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ заступника командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по роботі з особовим складом полковника ОСОБА_8 щодо здійснення маршу в м. Бахмут Донецької області для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, доведеного до нього в усному порядку, який був виданий уповноваженою особою у межах своїх повноважень із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Своїми діями солдат ОСОБА_3 підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

02 листопада 2023 року між прокурором Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_2 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник у судовому засіданні підтримали укладення угоди про визнання винуватості, просили її затвердити, при цьому обвинувачений підтвердив свою згоду на застосування узгодженого в угоді виду та розміру покарання.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю, пояснив, що обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій не оспорює, щиро кається у вчиненому, укладення угоди є добровільним, будь-яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості між ним та прокурором.

Розглядаючи кримінальне провадження згідно зі ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Враховуючи, що між прокурором та обвинуваченим досягнуто угоди, суд розглядає справу відповідно до положень ст.ст. 474, 475 КПК України.

Суд встановив, що під час судового провадження між сторонами кримінального провадження - прокурором ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена та підписана угода від 02 листопада 2023 року про визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, щиро каятися, активно сприяти розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом, а також була досягнута домовленість з урахуванням наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_3 призначити узгоджене покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Суд встановив, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, у тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Крім цього, обвинуваченому роз`яснені положення ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений просив затвердити угоду.

Суд вивчив особу обвинуваченого ОСОБА_3 та встановив, що він має постійне місце проживання, з 25 січня 2023 відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 30 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 03 лютого 2023 року на підставі наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 39 призначений на посаду помічника гранатометника 3-го відділення 2-го взводу оперативного призначення 2-ої оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, одружений, має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , 2014 року народження та дитину-інваліда ОСОБА_7 , 2006 року народження, є дитиною-інвалідом, за місцем несення служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога, психіатра не перебуває, раніше не судимий, до затримання приймав безпосередню участь в зоні активних бойових дій, спрямованих на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, щиро розкаявся, що ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене, крім того, активно сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, надав розгорнуті свідчення стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений не становить великої суспільної загрози.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд встановив, що ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання.

Укладення угоди сторонами є добровільним, умови угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України.

Суд вважає, що узгоджені прокурором та обвинуваченим вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, інтересам суспільства та держави і даним особи обвинуваченого та заявлені в межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України, тобто є таким, що не суперечать положенням КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого, відсутність шкоди, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку щодо можливості затвердження укладеної між прокурором і обвинуваченим угоди про визнання винуватості, призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання нижчого від найнижчої межі, ніж зазначено у санкції ч. 4 ст. 402 КК України із застосування ст. 62, 69 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців роки.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Враховуючи, що судом призначається покарання у виді позбавлення волі, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня постановлення вироку - з 03 листопада 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 24 березня 2023 року по 02 листопада 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для застосування правових приписів ст. 174 КПК України немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 02 листопада 2023 року, укладену між прокурором Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання ним винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 основне покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування призначеного ОСОБА_3 покарання рахувати з дня ухвалення вироку 03 листопада 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 24 березня 2023 року по 02 листопада 2023 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

До набрання цим вироком законної сили застосований ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 березня 2023 року до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , залишити без змін.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харків протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1