Справа № 303/4579/20
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , та її представника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/263/21, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2021.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Липецька Поляна, Хустського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одружений, що має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку 03 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_6 покладено на орган пробації за місцем його проживання.

Цивільний позов про відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 100000 (сто тисяч) грн моральної шкоди; матеріальну шкоду, яка складає 272771 (двісті сімдесят дві тисячі сімсот сімдесят одну) грн 42 коп. вартість транспортного засобу та 9805 (дев`ять тисяч вісімсот п`ять) грн 31 коп. витрати на лікування.

Речові докази: транспортні засоби марки «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» та «VOLKSWAGEN Passat-В» - повернуто власникам.

-2-

Скасовано арешт на транспортні засоби марки «VOLKSWAGEN Passat-В» та «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi», накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01. 2020.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 8860 (вісім тисяч вісімсот шістдесят) грн 60 коп.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

19.01.2020 близько 16 год 30 хв ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки ««VOLKSWAGEN Passat-В» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Хуст, на автодорозі Н-09 в с. Березинка Мукачівського району, напроти будинку № 88, грубо порушуючи вимоги п. 1.5, 1.10, 2.3 «б», 11.2, 11.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, під час руху у колоні автомобілів, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та швидкості, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зустрічне зіткнення із мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який в той час рухався у своїй смузі руху в напрямку м. Мукачева.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажири мікроавтобуса марки «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» реєстраційний номер НОМЕР_3 , отримали тілесні ушкодження, а саме: ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини лівої стегнової кістки із зміщенням, травматичного перелому правого без зміщення та лівого зі зміщенням виросткових відростків та лівого кута нижньої щелепи, лівого велично-орбітального комплексу без зміщення, закритого перелому передньо-латеральної стінки гайморової пазухи зліва гомілки, забійні рани підборіддя, верхньої третини лівого стегна, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень; ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді забою печінки, розриву брижі кишківника, що супроводжувалося внутрішньо черевною кровотечею, закритий перелом 5-ї плюснової кісті лівої ступні, ЗЧМТ, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень; ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому діафізу правої плечової кістки у середній третині, забійні рани в області чола, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом на внутрішньо - задній поверхні правого передпліччя у верхній третині, на передньо-внутрішній поверхні верхньої третини та середньої третини правого стегна, синця та саден на передній поверхні правого колінного суглобу, закритого перелому дистального епімефаза правої променевої кістки зі зміщенням уламку, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки лівої гомілки без зміщення, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

З технічної точки зору, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди є факт невідповідності дій водія автомобіля «VOLKSWAGEN Passat-В» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , вимогам п. 1.5, 2.3 «б», 11.2, 11.3, 13.1 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «безпечна дистанція» та «небезпека для руху») Правил дорожнього руху України, оскільки він, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не додержався безпечної дистанції, виїхав на зустрічну смугу руху, що призвело до зіткнення із зустрічним автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 порушується питання про скасування вироку суду і закриття

-3-

кримінального провадження відносно ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ряд доказів у справі, на які посилався суд у своєму вироку є недопустимими, оскільки отримані не уповноваженими особами та з порушенням права на захист. Зокрема, з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 19.01.2020 вбачається, що в ньому зазначено, що слідчими які проводять досудове розслідування є виключно ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , однак в обвинувальному акті зазначено, що слідчими є ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , що не узгоджується з даним витягом і в матеріалах кримінального провадження відсутній документ, який би стверджував право слідчого ОСОБА_19 приймати процесуальні рішення у даному кримінальному провадженні. Протокол огляду місця події від 19.01.2020 складено слідчим ОСОБА_20 , додатком до вказаного протоколу є схема ДТП, яка складено та підписана ОСОБА_21 , який не зазначений учасником вищевказаної слідчої дії, а також не містить підпису слідчої, яка проводила огляд місця події. До матеріалів кримінального провадження долучено два протоколи огляду та вилучення автомобілів, складені слідчою ОСОБА_20 , окрім того постанова про призначення судово-автотехнічної експертизи винесена слідчим ОСОБА_19 і на підставі цієї постанови судовим експертом ОСОБА_22 складено висновок. В якості вихідних даних зазначено пояснення ОСОБА_6 , який на той час ні в якому статусі не перебував та з ним не було проведено жодної слідчої дії, окрім того, згідно розрахунків, проведених вказаним експертом, у відповідні формули він взяв сталу величину швидкості, а саме 45 км/год та розрахував інші дані, що ставить під сумнів даний експертний висновок, оскільки встановлено, що швидкість автомобіля «Мерседес» становила 60-65 км/год. Судом спростовано посилання сторони захисту про визнання недопустимими ряду доказів у справі доводами іншого захисника ( ОСОБА_23 ), що не можна визнати законним, оскільки такі спростування здійснюються через призму дотримання норм КПК, обґрунтування з приводу яких відсутні, а доводи іншого захисника це розбіжність в позиціях захисту. Також вказує на те, що місце зіткнення транспортних засобів, всупереч зазначеному у вироку, за експертним висновком № 71/03 від 18.03.2020 не досліджувалось, а встановлено з вихідних даних, в тому числі з пояснень ОСОБА_6 , тобто у спосіб, який суперечить вимогам КПК та порушує право останнього на захист. При цьому, згідно іншого експертного висновку за № 9072 від 16.04.2020, експерт ОСОБА_24 вказав, що встановити місце зіткнення автомобілів неможливо. Таким чином, при неможливості встановлення фактичного місця зіткнення, неможливо встановити і сам факт виїзду на зустрічну смугу руху одного чи іншого автомобіля. Що стосується допитаних в судовому засіданні свідків, то такі слід визнати сумнівними з огляду на те, що деякі з них є близькими родичами іншого учасника ДТП та є зацікавленими особами. Окрім іншого, ні органом досудового розслідування, ні експертом, ані судом першої інстанції не бралися до уваги факти порушень правил дорожнього руху з боку іншого учасника ДТП ОСОБА_12 , поза як встановлено, що швидкість водія ОСОБА_12 становила 65-70 км/год і він перевозив більшу кількість пасажирів, ніж дозволено та перевищив ліміт швидкості, що свідчить про нехтування з боку вказаного водія Правилами дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі прокурор Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, вказує на невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що не відповідає ст. 65 КК України. Просить вирок суду від 21.04.2021 в частині призначення ОСОБА_6 покарання скасувати

-4-

та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 (три) роки. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції належно не врахував відношення обвинуваченого до дотримання встановлених правил дорожнього руху, що підтверджується неодноразовими притягненнями останнього до адміністративної відповідальності, в тому числі за перевищення швидкості руху; відношення обвинуваченого до вчиненого, який вину не визнав та намагання останнього перевести вину на потерпілого ОСОБА_12 ; ставлення обвинуваченого до заподіяної шкоди, яка на даний час повністю не відшкодована, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину та санкцію статті кримінального закону. Звертає увагу на те, що попри наявності вищевказаних характеристик обвинуваченого ОСОБА_6 , судом необґрунтовано звільнено останнього від відбування покарання і таке звільнення жодним чином не аргументовано.

В апеляційній скарзі заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , також не оспорюються фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій та доведеність вини обвинуваченого, однак прокурор вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та не відповідає ст. 65 КК України, постанові Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Просить вирок суду від 21.04.2021 в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 (три) роки. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції належно не врахував тяжкість та обставини скоєного обвинуваченим злочину, його суспільну небезпечність та наслідки у виді спричинення тілесних ушкоджень різних ступенів тяжкості п`ятьом особам. Також звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєному не визнав, жодних висновків для себе не зробив, не розкаявся,а також те, що обвинувачений заподіяну потерпілим шкоду не відшкодував, не примирився з потерпілими, що в свою чергу, не давало суду підстав для застосування положень ст. 75 КК України. Просить врахувати і те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнано винним, відноситься до категорії тяжких, санкція якого передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 08(восьми) років.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційних скарг, промову прокурора, який підтримав апеляційній скарги сторони обвинувачення та заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги поданої в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги та заперечили проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, думку потерпілої та її представника які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника та не заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

-5-

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні ним, як особою, що керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та показав, що 19.01.2020 повертався додому з м. Мукачева, рухався в напрямку м. Іршави. В с. Березинка Мукачівського району, транспортні засоби рухалися колоною, тому швидкість руху його транспортного засобу була близько 40 км/год. Несподівано транспортний засіб, який рухався попереду, на відстані 25 метрів від нього, почав зменшувати швидкість руху і він змушений був різко гальмувати, внаслідок чого транспортний засіб почало заносити на дорозі, він частково виїхав на смугу зустрічного руху. Після чого, вирівняв транспортний засіб на свою смугу руху і несподівано відчув удар зустрічного транспортного засобу. Вперше побачив мікроавтобус, який рухався на великій швидкості, на відстані 100 метрів попереду. Категорично ствердив, що зіткнення відбулося на його смузі руху, оскільки розбите скло і навіть значок «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi», знаходився на його смузі руху.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду судом першої інстанції.

-6-

Показаннями потерпілої ОСОБА_8 стверджено, що 19.01.2020 близько обіду вони виїхали разом з сином на мікроавтобусі «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» з с. Данилово Хустського району в м. Ужгород. У салоні автобусу були ще пасажири 6-7 чоловік точно не пам`ятає, за кермом мікроавтобусу був ОСОБА_12 . Вона сиділа на передньому сидінні автобусу і була пристебнута ременем безпеки. Дорога була чистою, автомобіль рухався зі швидкістю 60-70 км/год по своїй смузі руху. В селі Березинка Мукачівського району на їх смугу руху несподівано виїхав автомобіль «VOLKSWAGEN Passat-В», за кермом якого був ОСОБА_6 , і відразу сталося зіткнення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди їй заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому діафазу правої плечової кістки у середній третині, забійної рани в області чола. Потерпіла ОСОБА_14 свердлила, що 19.01.2020 близько обіду виїхала з с. Данилово Хустського району, водія ОСОБА_12 знала добре, оскільки неодноразово її батьки відправляли її до родичів на мікроавтобусі «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi». Вона сиділа на сидінні позаду водія, в селі Крайниково в автобус зайшов молодий хлопець і попросив її пересісти ближче до вікна, на що вона погодилася. По дорозі вона спала, паском безпеки не була пристебнута. Прокинулася від того, що відчула сильний удар і зрозуміла, що вони потрапили у дорожньо-транспортну пригоду. Точно не пам`ятає де це відбулося. За результатами дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження які відносяться до групи тяжких. Зокрема, закритий перелом кісток носа.

Допитаний в ході судового розгляду, у присутності законного представника, потерпілий ОСОБА_13 ствердив, що 19.01.2020 близько обіду в с. Крайниково сів у мікроавтобус «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi», який рухався з с. Данилово Хустсього району в м. Ужгород. З водієм знайомий, оскільки неодноразово їздив з ним в м. Ужгород. Зайшовши в автобус, сів на заднє пасажирське сидіння посередині. Автобус був заповнений пасажирами. В селі Березинка Мукачівського району несподівано сталася дорожньо-транспортна пригода на смузі руху мікроавтобуса. Зіткнення сталося з автомобілем «VOLKSWAGEN Passat-В». Оскільки він не був пристебнутий, у результаті зіткнення його відкинуло під сидіння яке було спереду. У результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких, а саме, значні переломи кісток обличчя та верхньої третини лівого стегна.

Потерпіла ОСОБА_15 свердлила, що 19.01.2020 близько обіду виїхала з с. Іза Хустського району в м. Ужгород. В автобусі було 6-7 пасажирів. По дорозі вона дрімала і періодично дивилася у вікно, паском безпеки не була пристебнута. З водієм ОСОБА_12 їздила часто, стиль їзди у нього спокійний, швидкість не перевищує. У той день дорога була чистою. В селі Березинка Мукачівського району почула крик водія і відчула зіткнення. За результатами дорожньо-транспортної безпеки отримала тілесні ушкодження які відносяться до групи середньої тяжкості.

Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду ствердив, що 19.01.2020 о 15 год виїхав разом зі своєю мамою ОСОБА_8 та іншими пасажирами на мікроавтобусі «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» з с. Данилово Хустського району в м. Ужгород. Він був за кермом даного автомобіля, всі інші пасажири були їх знайомі оскільки часто підвозив їх у м. Ужгород. Його водійський стаж становить 12 років. Дорога була чистою, в с. Березинка Мукачівського району він рухався зі швидкістю 60-70 км/год по своїй смузі руху. Несподівано на його смугу виїхав автомобіль «VOLKSWAGEN Passat-В», за кермом якого був обвинувачений, перетнувши при цьому суцільну смугу руху. Побачивши його приблизно за 10-20 метрів намагався уникнути зіткнення. Встиг вигукнути «нас б`ють» і відразу сталося зіткнення. ОСОБА_8 та ще троє пасажирів отримали тілесні ушкодження.

Показаннями свідка ОСОБА_25 стверджено, що 19.01.2020 о 16 год 30 хв вийшов з дому в с. Березинка, перейшов дорогу і почав рухатися в напрямку магазину.

-7-

Несподівано побачив як автомобіль «VOLKSWAGEN Passat-В», що рухався в напрямку м. Іршава змінив напрямок руху, виїхав на смугу зустрічного руху і допустив зіткнення з мікроавтобусом. Після зіткнення мікроавтобус з`їхав на узбіччя, а автомобіль розвернуло у зворотному напрямку. Ствердив, що чітко бачив дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася на смузі руху мікроавтобуса, оскільки знаходився за 50 метрів до зіткнення. Побачивши, що в автобусі багато людей, він та інші свідки події почали їх витягувати. Пасажири були зажаті сидіннями та сумками, які були в салоні автобусу. Щоб визволити людей вони почали витягувати сумки та виривати сидіння мікроавтобуса, які були міцно прикріплені.

Свідок ОСОБА_26 ствердила, що на початку року, точної дати не пам`ятає, їхала зі своєю знайомою ОСОБА_15 в м. Ужгород на мікроавтобусі «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi». З водієм мікроавтобуса не знайома, проте, їздила з ним інколи. Водій їхав спокійно, в автобусі були 7-8 пасажирів, точно не пам`ятає. Погода була хорошою, дорога сухою. Несподівано в одному з сіл Мукачівського району на смугу руху мікроавтобуса виїхав легковий автомобіль і відбулося зіткнення. Вона втратила свідомість, коли прийшла до себе біля автобуса було багато людей, які допомагали їх витягувати. Крісла в автобусі були пошкоджені.

Показаннями свідка ОСОБА_27 стверджено, що 19.01.2020 рухався на своєму автомобілі з м. Хуст у напрямку м. Мукачева. В с. Березинка Мукачівського району рухався зі швидкістю 70 км/год, перед ним у колоні їхав мікроавтобус. Дорога була сухою, несподівано, транспортний засіб «Фольцваген», який рухався по зустрічній смузі руху, виїхав на їх смугу руху. Спочатку йому здалося, що водій намагався повернути ліворуч, тому змінив напрямок руху. Маневр водія був настільки різкий, що водій мікроавтобуса не встиг зреагувати, це було 2-3 секунди. Відбулося лобове зіткнення. Він відразу зупинився, і разом з іншими водіями, почав допомагати пасажирам мікроавтобуса та водію автомобіля. Пасажир «Фольцвагена» самостійно вибралася з автомобіля, а водій був зажатий сильно, але живий. Підтвердив, що дійсно в соцмережі коментував цю подію вказуючи на те, що можливо не було б таких ушкоджень у пасажирів, якби мікроавтобус не був перероблений з вантажного на пасажирський, проте це його суб`єктивна думка. Дійсно в автобусі було багато постраждалих, від сильного удару були пошкоджені деякі сидіння. Надаючи пасажирам допомогу, він з іншими водіями які зупинилися витягували сидіння (виривали їх), щоб пасажири не сиділи на землі, чекаючи швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_28 ствердив, що на початку року, точної дати не пам`ятає, сів зі своїми друзями у мікроавтобус «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» і їхав у напрямку м. Ужгорода. Водій їхав спокійно, різких рухів не робив, в автобусі були 7-8 пасажирів, точно не пам`ятає. Дорога була сухою. У автобусі він сидів на другому ряді по середині, таким чином, що добре бачив дорогу попереду. Ремені безпеки в автобусі були, але він не був пристебнутий. Побачив, як за 5 метрів до автобуса на їх смугу руху виїхав легковий автомобіль і відбулося зіткнення. Підтвердив, що бачив момент зіткнення, водій автобуса не зміг нічого зробити, оскільки все відбулося дуже несподівано, він встиг тільки вигукнути. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди йому серйозних травм не заподіяно.

Показаннями свідка ОСОБА_29 стверджено, що на початку року, точної дати не пам`ятає, їхав мікроавтобусом «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» у напрямку м. Ужгорода. Водій їхав спокійно, різких рухів не робив, в автобусі були 7-8 пасажирів, але точно не пам`ятає. Дорога була сухою, водій їхав зі швидкістю 60 км/год. Паском безпеки він не був пристебнутий. Дорогою він читав конспект, тому самого зіткнення не бачив.

Допитана за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_16 показала, що 19.01.2020 вона поверталася разом з чоловіком ОСОБА_6 додому з м. Мукачева. Рухалися в напрямку м. Іршави, була ожеледиця. У с. Березинка Мукачівського району,

-8-

транспортні засоби рухалися колоною, тому швидкість руху транспортного засобу, яким керував обвинувачений була близько 40 км/год. Безпосередньо у самому селі транспортний засіб, який рухався попереду несподівано загальмував і ОСОБА_6 вигукнув, що їх несе. Автомобіль почало виносити на зустрічну смугу руху, але ОСОБА_6 впорався і вирівняв автомобіль. У той же час на зустрічній смузі руху з великою швидкістю рухався мікроавтобус під керуванням ОСОБА_12 , і виїхавши на їх смугу руху, допустив зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_6 . Після зіткнення вона відразу вийшла з машини, ОСОБА_6 був сильно травмований. У мікроавтобусі також було багато поранених пасажирів. Очевидці почали викликати швидку допомогу та працівників поліції. У лікарні вона побачила потерпілу ОСОБА_8 , почала з нею розмову, але остання жодним чином не підтверджувала у розмові вину ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні ствердила, що на початку січня 2020 року ОСОБА_16 зателефонувала батькам і повідомила, що вони з ОСОБА_6 потрапили у дорожньо-транспортну пригоду. Вони відразу з чоловіком виїхали на місце події. Безпосередньо в Мукачівській ЦРЛ їм повідомили що обвинувачений перебуває в реанімації, а ОСОБА_16 відвезли на рентген. У коридорі лікарні вона побачила потерпілу ОСОБА_8 й почала з нею розмовляти. Довідалася, що вона також постраждала після дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_6 тривалий час перебував на лікуванні, тому саме її чоловік займався відшкодуванням заподіяної шкоди. Адвокат, з яким вони уклали попередньо угоду, радив їм відшкодувати шкоду і всі питання можуть бути закриті. Вони відразу оплатили лікування постраждалих. Згодом власник мікроавтобуса ОСОБА_12 почав вимагати у них гроші за понівечений автобус. Спочатку вони погодилися, потім її чоловік захворів і вони вже не мали можливості займатися цим питанням. Родина ОСОБА_31 постійно телефонувала і вимагала гроші, після чого обвинувачений уклав угоду з іншим адвокатом. Наразі вони не вважають що ОСОБА_6 є винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди, тому відмовилися відшкодовувати шкоду.

Свідок ОСОБА_6 ствердив, що 19.01.2020 сестра повідомила, що ОСОБА_6 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Він відразу виїхав з м. Хуст в с. Березинку Мукачівського району. На місті події був за 40 хвилин. Він відразу звернув увагу на скло, яке було розсипане по всій дорозі, особливо на смузі руху обвинуваченого. Він зазирнув у мікроавтобус і побачив, що сидіння в автобусі вивернуті, постраждалих на місці вже не було. Зазначив, що сидіння були саморобні, крім того біля автобуса була табуретка, яка на його думку також слугувала сидінням для перевезення пасажирів. Категорично ствердив, що водій мікроавтобуса ОСОБА_12 , побачивши, що автомобіль ОСОБА_6 почало носити кинув руль і впав на коліна своїй матері, яка сиділа поруч. Крім того, після дорожньо-транспортної пригоди вони довідалися, що ОСОБА_12 вже не вперше створює аварійні ситуації. За рекомендацією адвоката, яким попередньо була укладена угода вони почади відшкодовувати потерпілим витрати на лікування. Однак після того, як потерпілі ОСОБА_31 почали вимагати кошти за понівечений автобус, вони відмовилися від послуг даного адвоката, оскільки не вважають, що його брат ОСОБА_6 винен у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки у той день була сильна ожеледиця.

З показань свідка ОСОБА_32 вбачається, що 19.01.2020 о 16 год. 30 хв йому зателефонував ОСОБА_6 - брат обвинуваченого і попросив щоб він поїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди в с. Березинка Мукачівського району. Учасником дорожньо-транспортної пригоди був обвинувачений. Приїхавши на місце події о 17 год 20 хв, він побачив свідка ОСОБА_33 . Ствердив, що сидіння на мікроавтобусі були відірвані, а на спідометрі була позначка 90 км/год.

-9-

Свідок ОСОБА_34 у судовому засіданні ствердив, що 19.01.2020 молодша донька поїхала в м. Ужгород з водієм ОСОБА_12 . Дорогою вони їй неодноразово телефонували, через деякий час вона перестала брати слухавку, тому вони зателефонували ОСОБА_8 і вона повідомила, що вони потрапили у дорожньо-транспортну пригоду в с. Березинка Мукачівського району. Він відразу виїхав на місце події, коли їхав містами була ожеледиця. На його думку водій ОСОБА_12 є недосвідченим водієм, часто потрапляв у аварійні ситуації.

Показаннями свідка ОСОБА_35 стверджено, що 19.01.2020 він довідався, що дочка з зятем потрапили у дорожньо-транспортну пригоду в с. Березинка Мукачівського району. В той день була сильна ожеледиця. Він відразу виїхав з с. Білки Іршавського району і вже через 30 хвилин був на місці події. На той момент постраждалих вже не було, їх відвезли в лікарню. Він звернув увагу на те, що в автобусі у пасажирів пасків безпеки не було, всі сидіння були приварені кустарним способом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були повиривані.

Свідок ОСОБА_36 ствердив, що 19.01.2020 їхав з м. Мукачева у напрямок м. Хуст. Рухався в колоні автомобілів зі швидкістю 40-45 км/год оскільки була ожеледиця. Несподівано побачив, що транспортний засіб, який їхав попереду почав зупинятися, він також вжив заходів шляхом гальмування до повної зупинки транспортного засобу. Коли колона відновила рух, побачив дорожньо-транспортну пригоду за кілька метрів попереду. Він зупинився і разом з іншими громадянами почав надавати допомогу потерпілим. Ствердив, що в салоні мікроавтобуса крісла пасажирів були прикручені болтами, а ремені безпеки відсутні. У нього виникли сумніви щодо винуватості ОСОБА_6 у даній порожньо-транспортній події, оскільки осип скла з автомобіля «VOLKSWAGEN Passat-В» був на смузі руху останнього.

Експерт ОСОБА_24 ствердив, що ним проведено судові авто-технічні експертизи стосовно транспортних засобів «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» та «VOLKSWAGEN Passat-В». Також, ним проведено судову транспортно-трасологічну експертизу та дано відповідь, які пошкодження отримали транспортні засоби за результатними дорожньо-транспортної пригоди та визначено, що при першочерговому контактуванні поздовжні осі транспортні засоби перебували під кутом 170+-5 градусів, при цьому транспортний засіб «VOLKSWAGEN Passat-В» першочергово контактував з передньою лівою частиною мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi». Ствердив, що слід потертості залишений транспортним засобом, яким керував обвинувачений ОСОБА_6 . Щодо переобладнання мікроавтобусу «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» пояснив, що майже всі переобладнання транспортних засобів з вантажних на пасажирські здійснюються кустарним способом. Проте, якщо відповідними установами здійснено перереєстрацію, це досить складна процедура, тоді той автомобіль відповідає всім нормам. Крім того, паски безпеки для пасажирів в таких мікроавтобусах не передбачені навіть заводським стандартом, тому були відсутні. Кількість сидячих місць згідно реєстраційної довідки 9, будь-яка інша інформацію відсутня. Стосовно осипу скла та інших частин транспортних засобів (в тому числі і значка «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi»), залишених на місці дорожньо-транспортної пригоди, ствердив, що встановити місце зіткнення експертним шляхом не надається можливим, оскільки осипи відображені на схемі дорожньо-транспортної пригоди в різних місцях. У результаті зіткнення транспортний засіб «VOLKSWAGEN Passat-В» розвернуло ударом в іншу сторону, а мікроавтобус поїхав прямо і з`їхав на обочину, тому можливо, що більша частина скла знаходилась на смузі руху транспортного засобу, яким керував обвинувачений ОСОБА_6 . Крім того підтвердив, що зазначені вище експертизи ним проведені на підставі постанови слідчого та інших, достатніх для експертного дослідження матеріалах кримінального провадження, також ним оглянуті транспортні засоби.

-10-

Експерт ОСОБА_22 ствердив, що ним проведено автотехнічну експертизу від 18.02.2020 та дослідження здійснено на підставі постанови слідчого та інших, достатніх для експертного дослідження матеріалів кримінального провадження. Під час проведення експертизи ним використано вихідні данні, зазначені в постанові слідчого, в тому числі враховано, що дорога була вкрита ожеледицею, обвинувачений рухався зі швидкістю 45 км/год. Щодо висновків експертизи зазначив, що обвинувачений повинен був бути уважним до дорожньої обстановки, дотримуватися безпечної дистанції не менше як 7 метрів, своєчасно застосувати гальмування. Таких висновків він прийшов за результатами проведених у дослідницькій частині експертизи розрахунків. Вважає, що зіткнення відбулося в результаті недотримання водієм ОСОБА_6 безпечної дистанції з транспортним засобом, який їхав попереду і, відповідно, несвоєчасного гальмування в умовах ожеледиці. Внаслідок таких дій водій виїхав на зустрічну смугу руху, тому сталася дорожньо-транспортна пригода. Моментом виникнення небезпеки встановлено момент коли водій «VOLKSWAGEN Passat-В» змінив напрямок руху і виїхав на зустрічну смугу руху та подолав відстань 15,5 метрів до моменту зіткнення з мікроавтобусом.

Крім показань потерпілих й свідків, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується сукупністю об`єктивних доказів, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.01.2020, яким оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, місце зіткнення транспортних засобів «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» та «VOLKSWAGEN Passat-В» на автомобільній дорозі загального значення «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», в селі Березинка Мукачівського району. Визначено, які пошкодженні отримали транспортні засоби за результатами дорожньо-транспортної пригоди та зафіксовано слід потертості від задніх коліс транспортного засобу «VOLKSWAGEN Passat-В»;

- висновком експерта Мукачівського районного бюро судово-медичної експертизи № 54/2020 від 27.02.2020, яким стверджено, що у потерпілої ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми черева, забій печінки, розрив брижі кишечника, що супроводжувалися внутрішньою кровотечею, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 5-ої плюснової кістки лівої ступні відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день згідно з правилами судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення у пасажира в салоні мікроавтобуса при дорожньо-транспортній пригоді. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події що мала місце 19.01.2020;

- висновком експерта Мукачівського районного бюро судово-медичної експертизи № 53/2020 від 28.02.2020, яким стверджено, що у потерпілого ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої третини лівої стегнової кістки із зміщенням відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження у вигляді травматичного перелому правого без зміщення та лівого зі зміщенням виросткових відростків та лівого кута нижньої щелепи, лівого вилично-орбітального комплексу без зміщення закритого перелому передньо-латеральної стінки гайморової пазухи зліва відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день згідно з правилами судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення у пасажира в салоні мікроавтобуса при дорожньо-транспортній пригоді. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події що мала місце 19.01.2020;

-11-

- висновком експерта Мукачівського районного бюро судово-медичної експертизи № 59/2020 від 28.02.2020, яким підтверджується, що у потерпілої ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому діалізу правої плечової кістки у середній третині. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення у пасажира в салоні мікроавтобуса при дорожньо-транспортній пригоді. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події що мала місце 19.01.2020 і відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день згідно з правилами судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень;

- висновком експерта Мукачівського районного бюро судово-медичної експертизи № 60/2020 від 20.02.2020, яким встановлено, що у потерпілої ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому дистального епіметафіза правої променевої кістки із зміщенням уламку. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення у пасажира в салоні мікроавтобуса при дорожньо-транспортній пригоді. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події що мала місце 19.01.2020 і відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день згідно з правилами судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень;

- висновками експертів Мукачівського районного бюро судово-медичної експертизи № 51/2020 від 21.02.2020, № 45/2020 від 24.02.2020, № 50/2020 від 17.02.2020, № 47/2020 від 24.02.2020, №46/2020 від 24.02.2020, №61/2020 від 28.02.2020 підтверджується, що ОСОБА_12 , ОСОБА_37 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_38 спричинені тілесні ушкодження , які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення у пасажира в салоні мікроавтобуса при дорожньо-транспортній пригоді. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події що мала місце 19.01.2020;

- висновком експерта судової автотехнічної експертизи № 9058 від 20.03.2020, яким підтверджується, що на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування, гальмівна система транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» знаходиться в працездатному стані і могла виконувати функції , передбачені конструкцією. Несправність рульового керування системи освітлення транспортного засобу виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.01.2020. Також, експертом констатовано, що переобладнання транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» здійснено кустарним способом, в тому числі кріпленням сидінь до підлоги. Згідно довідки, виданої територіальним сервісним центром 2144 під час перереєстрації 13.08.2015, кількість сидячих місць 9;

Висновком експерта судової автотехнічної експертизи № 9059 від 19.03.2020, яким встановлено, що на момент огляду і експертного дослідження система рульового керування, гальмівна система транспортного засобу «VOLKSWAGEN Passat-В» знаходиться в працездатному стані і могла виконувати функції, передбачені конструкцією. Несправність рульового керування системи освітлення транспортного засобу виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.01.2020;

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 9072 від 16.04.2020, яким визначено, які саме механічні пошкодження отримали транспортні засоби «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» та «VOLKSWAGEN Passat-В» в момент дорожньо-транспортної пригоди. Також, експерт пришов до висновку, що форма й характер пошкоджень даних транспортних засобів співпадає і тому у випадку, якщо при

-12-

першопочатковому контактуванні повздовж осі вищезгаданих транспортних засобів перебували під кутом 170+ 5 градусів, при цьому автомобіль «VOLKSWAGEN Passat-В» першопочатково контактував передньою лівою частиною з передньою лівою частиною мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi».

З метою отримання та перевірки отриманих раніше доказів у даному кримінальному провадженні, з дотриманням вимог ст. 240 КПК України, здійснено слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_8 та водія ОСОБА_12 , у ході якого встановлено місце зміни напрямку руху транспортного засобу «VOLKSWAGEN Passat-В» та місце зіткнення руху транспортного засобу «VOLKSWAGEN Passat-В» з транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi».

Листом Закарпатського обласного центру з гідрометеорології ДСУ з надзвичайних ситуацій від 31.01.2020 за № 09-04/150 стверджено, що 19.01.2020 близько 16 год 30 хв в районі розташування села Березинки Мукачівського району спостерігалася хмарна погода, без опадів, видимість 4 км, на окремих ділянках доріг ожеледиця.

Листом Служби автомобільних доріг у Закарпатській області № 170/02-37 від 07.02.2020 підтверджено, що на ділянці автомобільної дороги загального значення «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», в с. Березинка Мукачівського району, де мала місце дорожньо-транспортна пригода, виконаний поточний ремонт покриття, але комплексно ремонт не завершено.

Висновком експерта судової автотехнічної експертизи № 71/03 від 18.03.2020, яким встановлено, що з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди - є факт невідповідність дій водія автомобіля «VOLKSWAGEN Passat-В» вимогам п. 1.5; 2.3; 11.2; 11.3 та 1.10 Правил дорожнього руху України, оскільки він, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не додержався безпечної дистанції, виїхав на зустрічну смугу руху, що призвело до зіткнення з зустрічним транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» та знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Також констатовано, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом мав технічну можливість уникнути зіткнення із зустрічним транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi». З технічної точки зору, достатньо було діяти з дотриманням п. 1.5; 2.3; 11.2; 11.3 та 1.10 Правил дорожнього руху України - дотриматись безпечної дистанції, своєчасно застосувати гальмування для зменшення швидкості при зменшення дистанції до попутного транспортного засобу, не виїжджати на зустрічну смугу руху, щоб не створити небезпеки іншим учасникам руху. При цьому водій ОСОБА_12 не мав технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виявлення небезпеки для руху;

- висновком авто-товарознавчої експертизи № 13/28 від 04.03.2020, яким стверджено, що вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» становить 272771 грн 42 коп., вартість відновлюваних робіт становить 433755 грн 35 коп;

- висновком автотоварознавчої експертизи № 13/27 від 05.03.2020, яким підтверджується, що вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «VOLKSWAGEN Passat-В» становить 186561 грн 65 коп., вартість відновлюваних робіт становить 307797 грн 27 коп.

Наведені вище і досліджені судом першої інстанції докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження,

-13-

а відтак в силу положень ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі сторона захисту наводить власну оцінку показанням обвинуваченого, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_30 , ОСОБА_6 , ОСОБА_32 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_36 , на користь невинуватості обвинуваченого ОСОБА_41 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також вказує про необхідність повторного дослідження письмових доказів, зокрема: протоколу огляду місця події від 19.01.2020, додатку до протоколу від 19.01.2020; постанови про призначення судової автотехнічної експертизи; висновку експерта № 71/03 від 18.03.2020.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання сторони захисту, необхідності у повторному дослідженні ряду письмових доказів немає, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що після допиту обвинуваченого, потерпілих та всіх свідків, заявлених у кримінальному провадженні та дослідження всіх письмових доказів, обвинуваченим та його захисником не заявлялось жодних клопотань щодо додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду кримінального провадження.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, а тому доводи захисника ОСОБА_7 , викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за, що його засуджено, колегія суддів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі з дотриманням вимог кримінального процесуального закону

-14-

та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та дійшов правильного висновку щодо доведеності обвинувачення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , оскільки останній порушив вимоги п. 1.5, 1.10, 2.3 «б», 11.2, 11.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та швидкості, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зустрічне зіткнення з мікроавтобусом марки «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в той час рухався у своїй смузі руху.

Доводи сторони захисту на недопустимість ряду доказів, оскільки такі отримані не уповноваженими особами та з порушенням права на захист, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Частина 1 статті 92 КПК України визначає, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частина перша статті 91 КПК України визначає вичерпний перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженню.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК).

Зазначена норма закону не відносить до обов`язку сторони обвинувачення доводити перед стороною захисту обставину внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, а витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом обставини, яка підлягає доказуванню в розумінні ст. 91 КПК України. У свою чергу ч. 12 ст. 290 КПК України передбачає наслідки недопущення відомостей, що містяться в матеріалах, як доказів.

Більш того, згідно з положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затверджений наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298 (далі Положення), реєстр створений за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

Витяг з Реєстру згенерований програмними засобами ведення реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними в пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними

на момент його формування (пункт 2 глави 4 Положення).

Отже, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є кримінальним процесуальним рішенням та згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України не є процесуальним джерелом доказів.

У свою чергу підозрюваний, обвинувачений має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення (п. 1, 15 ч. 3 ст. 42 КПК України).

Підозрюваний на стадії досудового розслідування та як обвинувачений на стадії судового розгляду щодо отримання належним чином сформованого та підписаного

-15-

реєстратором витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань скористався на власний розсуд, відповідно до засади диспозитивності, закріпленій у ст. 26 КПК України.

Разом з тим, згідно усталеної судової практики, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 724/86/20, за приписами ст. 39, 110, ч. 1 ст. 214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Таким чином, відсутні підстави для констатування обставини про те, що невнесення відомостей про слідчого ОСОБА_19 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і що такий слідчий у подальшому не був уповноважений на здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження. Зокрема, як вбачається з наданих прокурором матеріалів, постановою про визначення групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування від 19.01.2020, до складу групи слідчих включено ОСОБА_18 та ОСОБА_17 (керівник слідчої групи), відповідно до постанови про доручення слідчому проведення досудового розслідування від 19.01.2020, здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000018 доручено слідчому ОСОБА_17 . У подальшому на підставі постанови від 04.03.2020, визначено групу слідчих в даному кримінальному провадженні у складі ОСОБА_19 (старший групи слідчих) та ОСОБА_17 , який у подальшому 16.03.2020 звернувся з клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи, на підставі даної постанови проведено відповідну експертизу (висновок експерта № 71/03 від 18.03.2020).

Таким чином слідчі, які вчиняли відповідні процесуальні дії саме у цьому кримінальному провадженні, були уповноважені у порядку передбаченому ст. 39 КПК України, а тому призначення слідчим ОСОБА_42 судової автотехнічної експертизи не тягне за собою визнання вказаного доказу недопустимим.

Крім того, протокол огляду місця події від 19.01.2020 складено о 16 год 50 хв слідчим ОСОБА_20 , за участі т.в.о. начальника СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_21 , який зазначений як учасник вказаної слідчої дії, тому підписав складену ним схему до протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим доводи захисника про підписання протоколу огляду місця події особою, яка незазначена учасником даної слідчої дії, не ґрунтуються на фактичних обставинах.

Відсутні підстави й для визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події, оскільки слідчий, прокурор, які вчиняли відповідні процесуальні дії саме у цьому кримінальному провадженні, були призначені/уповноважені у порядку передбаченому ст. 37, 39 КПК України, а попередня кваліфікація кримінального правопорушення у вказаних процесуальних документах є формальною, як наслідок не тягне за собою визнання такої слідчої дії недопустимим доказом.

Доводи захисника про те, що експертом в якості вихідних даних зазначено пояснення ОСОБА_6 , який на той час ні в якому статусі не перебував та з ним не було проведено жодної слідчої дії, а також те, що згідно розрахунків, проведених вказаним експертом, у відповідні формули він взяв сталу величину швидкості, а саме 45 км/год та розрахував інші дані, що ставить під сумнів даний експертний висновок, оскільки встановлено, що швидкість автомобіля «Мерседес» становила 60-65 км/год,

-16-

спростовано поясненнями експерта ОСОБА_22 , який пояснив, що від час проведення автотехнічної експертизи ним використано вихідні данні, зазначені в постанові слідчого, в тому числі враховано, що дорога була вкрита ожеледицею, обвинувачений рухався зі швидкістю 45 км/год.

Обвинувачений у судовому засіданні підтвердив, що 19.01.2020 він керував транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN Passat-В». Рухався по автомобільній дорозі загального значення «Н-09» сполученням «Мукачево - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів», в с. Березники у колоні автомобілів зі швидкість 40-45 км/год, дорога була вкрита ожеледицею.

Саме такі вихідні данні були враховані при експертному досліджені, які отримані внаслідок опитування ОСОБА_6 19.01.2020.

Протягом всього часу проведення досудового розслідування та до його закінчення і відкриття матеріалів кримінального провадження сторона захисту ці обставини не оспорювала.

Крім того, з приписів ч. 3 ст. 214 КПК України вбачається, що у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події.

Огляд місця події це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

В даному кримінальному провадженні огляд місця події був невідкладною слідчою дією, а тому опитування учасників дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі ОСОБА_6 , узгоджується з вимогами КПК України, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про будь-які порушення під час її проведення.

Доводи сторони захисту, що саме водій ОСОБА_12 виїхав на зустрічну смугу руху, перевищивши при цьому швидкість руху, спростовується висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 9072 від 16.04.2020, якою визначено розташування транспортних засобів при першопочатковому контактуванні.

При цьому необґрунтованими та суперечливими є доводи захисника стосовно відстані на якій знаходились транспортний засіб, який рухався попереду (25 метрів) та відстані, на якій ОСОБА_6 побачив мікроавтобус (100 метрів), який, на його думку, виїхав на його смугу руху. Зокрема, експерт ОСОБА_22 у судовому засіданні ствердив, що ОСОБА_6 було достатньо відстані, не менше як 7 метрів, для своєчасно застосувати гальмування, проте він почав гальмувати і його почало заносити, що підтверджує факт недодержання останнім безпечної дистанції. Крім того, обвинувачений ствердив, що попереду нього рухалася колона автомобілів, у зв`язку з чим його швидкість була не більше 40-45 км/ год, таким чином, мікроавтобус не мав можливості рухатися по смузі руху автомобіля «VOLKSWAGEN Passat-В», оскільки попереду транспортного засобу, яким керував обвинувачений, рухались у колоні інші водії.

Доводи сторони захисту стосовно місця зіткнення транспортних засобів на смузі руху автомобіля «VOLKSWAGEN Passat-В», спростовуються показаннями водія мікроавтобуса «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» та пасажирів ОСОБА_43 , ОСОБА_8 , ОСОБА_26 , які ствердили що обвинувачений на своєму автомобілі виїхав на їх смугу руху. Їх показання підтвердив свідок ОСОБА_25 , який був безпосереднім очевидцем даної дорожньо-транспортної пригоди та сідок ОСОБА_27 , який рухався позаду мікроавтобуса.

-17-

При цьому, під час дослідження матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі ОСОБА_43 , ОСОБА_8 , ОСОБА_26 та свідки ОСОБА_25 й ОСОБА_27 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а тому судом показання вказаних потерпілих та свідків обгрунтовано визнано правдивими та такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи захисника про сумнівність показань допитаних в судовому засіданні свідків.

До того ж підстав не довіряти показанням потерпілих ОСОБА_43 , ОСОБА_8 , ОСОБА_26 та свідків ОСОБА_25 й ОСОБА_27 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказані свідки давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Спростовуючи доводи захисника в цій частині колегія суддів також констатує, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 71/03 від 18.03.2020, з технічної точки зору причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди - є факт невідповідність дій водія автомобіля «VOLKSWAGEN Passat-В», оскільки він, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не додержався безпечної дистанції, виїхав на зустрічну смугу руху, що призвело до зіткнення із зустрічним транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 311 Cdi» та знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Викладене у висновку судової автотехнічної експертизи підтвердив у судовому засіданні експерт ОСОБА_22 зазначивши, що обвинувачений не дотримався безпечної дистанції, крім того повинен був бути уважнішим до дорожньої обстановки з урахуванням погодних умов.

Також, суперечливою є позиція сторони захисту стосовно місця зіткнення транспортних засобів, яка категорично заперечила зіткнення транспортних засобів на смузі руху мікроавтобуса, ствердивши, що на стадії досудового розслідування не встановлено місце зіткнення автомобілів. Після чого, зазначила, що внаслідок ожеледиці ( в тому числі неналежного виконання своїх обов`язків відповідальними працівниками) стався занос з виїздом на зустрічну смугу руху автомобіля, яким керував обвинувачений, тому вважає що стосовно водія автомобіля «VOLKSWAGEN Passat-В» була фактично створена аварійна ситуація.

Слід зазначити, що пунктом 7 постанови № 14 від 23.12.2005 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

-18-

При цьому колегією суддів враховується, що своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 порушив вимоги п. 1.5, 1.10, 2.3 б, 11.2, 11.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, в яких зазначено: п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 1.10 «безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну... і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі...»; п. 11.2 нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини; п. 11.3 на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди..., при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; п. 13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Таким чином, під час судового розгляду були досліджені всі зібрані під час досудового та судового слідства докази, які мали значення для правильного вирішення справи, всім їм надана оцінка, при цьому доводи, обвинуваченого про його невинуватість свого підтвердження не знайшли, оскільки, дотримавшись безпечної дистанції не менше як 7 метрів та своєчасно застосувавши гальмування для зменшення швидкості при зменшенні дистанції до попутного транспорту, обвинувачений мав можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги наданий стороною захисту висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 53 від 11.09.2023, оскільки його надано в порушення вимог п. 12 ст. 290 КПК України, цей висновок не відкривався сторонам кримінального провадження за результатами досудового розслідування, був наданий суду після ухвалення вироку суду першої інстанції.

Що стосується посилань сторони захисту щодо порушень Правил дорожнього руху України України самим ОСОБА_12 у зв`язку з чим, на їх думку, виключається винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суд виходить з того, що незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій ОСОБА_6 зобов`язаний був виконати вимоги, зокрема, п. 1.5, 1.10, 2.3 «б», 11.2, 11.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, та рухаючись у колоні автомобілів, враховувати дорожню обстановку, дотримуватись безпечної дистанції та швидкості. Про це також безперечно свідчить висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 71/03 від 18.03.2020.

Апеляційні твердження захисника про порушення водієм ОСОБА_12 вимог п. 1.5, 2.3 «д», 10.1, 1.1 Розділу 23 та 12.1 Правил дорожнього руху України в частині зміни автомобілем під керуванням ОСОБА_12 напрямку руху та/або у разі втрати керування автомобілем на ділянці дороги,що має покриття ожеледь, що потягло за собою тяжкі наслідки дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки обвинувачення ОСОБА_12 органами досудового розслідування не висувалося, його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди судом не встановлена, відповідно його дії не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Суд першої інстанції розглянув провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України у межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, а апеляційний суд переглядає провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 404 КПК України, і не вправі розглядати обвинувачення, яке не розглядалося в суді першої інстанції.

-19-

Доводи апеляційних скарг прокурорів щодо необґрунтованого застосування при призначенні покарання щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає обґрунтованими, і такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України не дотримався вказаних вимог кримінального закону.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, при вирішенні питання про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суду належить врахувати не лише тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, а й інші обставини, які дають підстави вважати, що виправлення винної особи буде можливим без реального позбавлення волі.

З вироку вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем роботи й проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, згідно висновку досудової доповіді філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є низькою, а також обставину, що пом`якшує покарання часткове відшкодування потерпілим заподіяної злочином шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначено в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України, суд не достатньо мотивував

-20-

такі висновки, оскільки не зазначив у чому полягають фактичні обставини, що істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його тяжкі наслідки і свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, не врахував підвищену небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, а також наслідки, що настали внаслідок його дій. До того ж, як правильно зазначено в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом не в повній мірі враховано грубе порушення обвинуваченим одночасно ряду вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілі отримали середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції з пояснень обвинуваченого та потерпілої ОСОБА_8 встановлено, що обвинувачений не здійснив жодних дій на відшкодування потерпілій ОСОБА_8 завданої його діяннями матеріальної та моральної шкоди, не зважаючи на те, що після вчиненого пройшов значний проміжок часу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України, оскільки враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, а також інші обставини кримінального провадження, зазначені судом обставини не є, в даному конкретному випадку, такими, на підставі яких можна дійти однозначного та беззаперечного висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування призначеного йому покарання шляхом звільнення від його відбування з випробуванням.

На думку апеляційного суду, зазначення у вироку суду щодо наявності обставини, що пом`якшує покарання, не дає підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування покарання з випробуванням, оскільки судом не було враховано всіх засад при призначенні покарання.

Посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, віднесеного законом до тяжкого злочину за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, а також наслідки, які настали, у виді середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції не дотримався вказаних положень закону, внаслідок чого застосував щодо ОСОБА_6 кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК України, та неправильно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки у кримінальному провадженні відсутні будь-які підстави для прийняття такого рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є необгрунтованим.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування закону, який не підлягає застосуванню.

-21-

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не визнав, не розкаявся у вчиненому. Незважаючи на часткове відшкодування шкоди потерпілим, в тому числі і ОСОБА_8 , вибачення у потерпілих не попросив.

При призначенні покарання ОСОБА_6 апеляційний суд враховує, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності, характер суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дані про його особу, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України, колегія суддів визнає часткове відшкодування потерпілим заподіяної шкоди.

Обставини, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів враховує обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зокрема, грубе порушення обвинуваченим одночасно ряду вимог Правил дорожнього руху України та наслідки, що настали від його дій у виді отримання потерпілими середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень.

Виходячи з характеру допущених ОСОБА_6 порушень Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання, колегія суддів приходить до переконання про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, яке обвинувачений повинен відбувати реально.

Призначення покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, на переконання колегії суддів, буде відповідати принципу необхідності та достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Законних підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, колегія суддів приймає до уваги доводи сторони обвинувачення про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, та вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з вищенаведеного, слід призначити основне покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та без застосування положень ст. 75 КК України.

Доводи сторони обвинувачення про необхідність призначення ОСОБА_6 більш суворого розміру основного покарання, колегія суддів відхиляє, оскільки жодних належних обґрунтувань з цього приводу апеляційні скарги прокурорів не містять.

-22-

Враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, а саме те, що ОСОБА_6 допустив грубе порушення Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом, що призвело до спричинення середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, яким обвинуваченим частково відшкодовано заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, останньому необхідно призначити основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За приписами до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень частини 5 зазначеної статті цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. А відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 цього Кодексу моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як зазначено у ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 100000 грн моральної шкоди та 464222 грн 66 коп. матеріальної шкоди (з яких 433755 грн 35 коп. - відшкодування матеріальних збитків, витрат на ремонт автомобіля та 30465 грн 31 коп. витрат на лікування) та витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Судом обґрунтовано частково задоволено позовні вимоги потерпілої у частині відшкодування матеріальної шкоди та стягнуто з обвинуваченого на її користь витрати на лікування в сумі 9805 грн 31 коп. та вартість транспортного засобу, яка складає суму 272771 грн 42 коп.

Також суд першої інстанції, визначаючи розмір грошового стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 щодо відшкодування моральної шкоди, в повній мірі врахував глибину та характер пережитих потерпілою душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у її житті, ґрунтуючись на засадах розумності, виваженості і справедливості, дійшов

-23-

обґрунтованого висновку про необхідність задоволення цивільного позову та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 100000 грн у відшкодування моральної шкоди.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів та вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 узгоджується з вимогами розумності і справедливості та відповідає характеру правопорушення і глибині душевних страждань потерпілої.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбування покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом в цій частині нового вироку, а апеляційні скарги сторони обвинувачення - частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та заступника начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2021 щодо ОСОБА_44 в частині призначення покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_44 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 02 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.04.2021 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді