Провадження №1-кп/523/853/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2024

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000658 від 23.09.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,-

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.263 ч.2 КК України:

Встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у тому, що відповідно до додатку № 1, затвердженого пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, чи холодної зброї, здійснюється на підставі передбачених Законом дозволів.

Незважаючи на вимоги вищевказаних нормативних актів, ОСОБА_4 , у невстановлений в ході досудового розслідування час та у невстановленому в ході досудового розслідування місці, з метою мати в особистому володінні для подальшого носіння, зберігання та використання у власних цілях, з метою самозахисту, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи про відсутність у нього передбаченого Законом дозволу, незаконно придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, шляхом знахідки, кастет який відноситься до категорії неклинкової контактної холодної зброї ударно- дробильної дії, який в подальшому став зберігати при собі до 18:40 22.09.2023 включно, без передбаченого законом дозволу.

Надалі, 22.09.2023, період часу з 18:40 до 18:49, співробітниками поліції проведено огляд місця події, а саме ділянки місцевості, що розташована біля будинку АДРЕСА_2 , під час якого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено кастет, який належить до контактної неклинкової холодної зброї ударно-дробильної дії.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , провину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та надав наступні покази у судовому засіданні, що дійсно 22.09.2023 року, у м.Одесі, біля кладовищя знайшов кастет, та носив його при собі та в той же день був затриманий співробітниками поліції.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням повного визнання ОСОБА_4 , своєї провини в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за ч.1 ст.263 КК України, правильного розуміння ним та іншими учасниками процесу встановлених судом обставин, їх згоди і відсутності сумніву в добровільності та істинності позицій, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень в судовому засіданні є доведеною повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 263 КК України, незаконне носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 263 ч.2 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочинів, передбачених ч.2 ст.263 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_4 , у вчинені злочину, передбаченого ч. ч. 2 ст.263 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, повне визнання винуватості.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати стягнути з засудженого ОСОБА_4 .

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанову Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 120 ( сто двадцять) годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , до вступу вироку у закону силу, обрати у у вигляді особистого зобовязання.

Речові докази : а саме кастет- знищити.

Процесуальні витрати у розмірі 956 гривень 00 копійок стягнути з засудженого ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 .