21.12.2023 Справа № 363/388/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001338 від 01.12.2022 року відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, не інваліда, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 02.02.2023 року Вишгородським районним судом Київської області за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 16 листопада 2022 року №2738/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

На підставі вказаних вище нормативно правових актів з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року на території України у зв`язку з введенням воєнного стану визначено умови та порядок тимчасового обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, тимчасових обмежень прав та законних інтересів юридичних осіб, а також діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування.

Поряд з цим, у порушення зазначених нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 30.11.2022 о 15 години 02 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи на автомобільному паркуванні, розташованому біля супермаркету ТОВ «Сільпо-ФУД», за адресою: Київська область, Вишгородський район, селище Старі Петрівці, вулиця Князя Святослава, будинок №167 А, побачив велосипед «ARDIS Helios МТВ», і в цей же час у останнього виник противоправний умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний, протиправний умисел, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих мотивів викрав велосипед «ARDIS Helios МТВ», вартість якого становить 8033 грн. 33 коп.

Після чого, ОСОБА_4 разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись останнім на власний розсуд, чим своїми умисними та протиправними діями спричинив потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майнову шкоду на загальну суму 8033 грн. 33 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні під час роз`яснення суті обвинувачення обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суд, що суть обвинувачення йому зрозуміло, провину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення безумовно, беззастережно та беззаперечно визнає у повному обсязі, щиро кається, підтверджує обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, будь-якого тиску чи примусу під час досудового розслідування та судового провадження на нього не здійснювалося.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно, безумовно та беззаперечно визнає провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, щиро кається та не оспорює обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, підтверджує їх достовірність, відповідність об`єктивній дійсності, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі, просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У відповідності до вимог процесуального законодавства судом було роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом було роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Судом у судовому засіданні було встановлено добровільність позиції обвинуваченого, правильність розуміння ним тих обставин та фактів вчиненого кримінального правопорушення, проти не дослідження яких він не заперечує, а також правильність усвідомлення ним обмеження права на апеляційне оскарження.

Внаслідок цього відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визначив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

У судовому засіданні було допитано обвинуваченого, який у своїх показаннях виклав обставини та факти, аналогічні тим, які викладені в обвинувальному акті. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що безумовно та беззаперечно погоджується з обставинами та фактами, які викладені в обвинувальному акті, підтверджує їх достовірність, правильність, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнає у повному обсязі, щиро кається у скоєному. Дійсно 30.11.2022 року приблизно о 15 год. перебуваючи біля супермаркету «Сільпо-ФУД», за адресою: Київська область, Вишгородський район, селище Старі Петрівці, на автомобільному паркуванні побачив велосипед «ARDIS Helios МТВ», який викрав, та в подальшому розпорядився на власний розсуд. Знає, що потерпіла написала до поліції заяву про крадіжку, тому він добровільно повернув зазначений велосипед потерпілій ОСОБА_5 , та вибачився перед нею.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, з положеннями ч.3 ст. 349 КПК України ознайомлена, цивільний позов заявляти не бажає, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має (а.с.20).

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд доходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме . Вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд вважає доведеною.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону і зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, має виходити з того, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки вираховування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, але і індивідуальних особливостей та обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, а також конкретні обставини та факти вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 громадянин України, уродженець с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, не одружений, утриманців не має; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо, активної участі у житті територіальної громади не приймає, суспільно-корисною працею не займається; вироком Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 363/660/23 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з застосуванням ст. 75 КК України (вирок набрав законної сили 04.05.2023).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Разом тим, суд враховує, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанова ККС ВС від 15.11.2021 року у справі № 199/6365/19).

В аспекті вищевикладеного при призначенні виду та міри покарання суд вважає за доцільне зазначити, що щире каяття ОСОБА_4 більше стосувалося формальної відповіді на питання суду та вказівки на свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, ніж певного емоційно-психічного стану, який би засвідчив критичну оцінку обвинуваченим своєї поведінки, недопустимість її проявлення у суспільстві та подальшого повторення, а також засвідчив би наявність бажання стати на шлях виправлення, мінімізувати або взагалі усунути суспільно-небезпечні наслідки вчиненого ним діяння.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим при призначенні виду та міри покарання за вчинене кримінальне правопорушення суд враховує негативну процесуальну поведінку ОСОБА_4 щодо ухилення від відповідальності та від явки до суду. У зв`язку з неналежною поведінкою обвинуваченого відносно останнього ухвалами суду від 08.02.2023 року, від 23.03.2023 року, від 25.04.2023 року, від 04.07.2023 року, від 09.08.2023 року, від 04.12.2023 року було застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді примусового приводу. При цьому деякі з зазначених ухвал суду не були виконані через відсутність ОСОБА_4 за місцем проживання та відсутність будь-яких засобів зв`язку з останнім. Крім того, ухвалою суду від 05.09.2023 року обвинувачений ОСОБА_4 оголошувався у розшук через систематичну неявку у судове засідання та ухилення від явки до суду.

Вищезазначена поведінка ОСОБА_4 непоправно вплинула не тільки на розумність строків судового провадження, але і створювала перешкоди для суду у досягненні завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає можливим призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Визначаючи остаточне покарання ОСОБА_4 , суд також враховує, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 363/660/23, який набрав законної сили 04.05.2023 року, ОСОБА_4 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Зі змісту вироку вбачається, що кримінально-протиправне діяння було вчинено ОСОБА_4 18 січня 2023 року.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, було вчинено ОСОБА_4 30 листопада 2022 року, тобто раніше, то суд при призначенні остаточного покарання вважає за необхідне застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У свою чергу у ч. 1-3 ст. 70 КК України зазначається, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

У п. 21 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 встановлюється, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на характер та обставини вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`яшкуючої покарання обставини та відсутність таких, що його обтяжують, суд вважає за можливе застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням при призначенні остаточного покарання ОСОБА_4 .

Зі змісту ч. 4 ст. 70 КК України також вбачається, що при призначенні остаточного покарання в його строк суд має зарахувати покарання, яке повністю або частково відбуте за попереднім вироком суду.

В аспекті цього суд звертає увагу, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 363/660/23 обвинуваченого ОСОБА_4 було звільнено від відбування покарання з застосуванням ст. 75 КК України та встановленням іспитового строку тривалістю 1 (рік). Станом на 21.12.2023 року іспитовий строк не закінчився.

Відповідно до п. 26 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати: покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК), за винятком часу тримання під вартою в порядку запобіжного заходу або затримання, перебування в медичному закладі тощо.

Таким чином, у разі звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, тривалість іспитового строку не зараховується у строк відбуття покарання. З урахуванням цього, відбута частина покарання у виді обмеження волі, призначеного вироком суду від 02.02.2023 року, у ОСОБА_4 відсутня, що унеможливлює її зарахування до остаточного строку покарання.

Тому остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2023 року, більш суворим покаранням у виді позбавлення волі, призначеного цим вироком.

Суд вважає, що саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

В межах даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався. Учасники судового провадження не заявляли клопотання про обрання запобіжного заходу.

Кримінальним правопорушенням шкоди на загальну суму 8033 грн. 33 коп., яку відшкодовано в повному обсязі, шляхом повернення викраденого майна. Цивільний позов в межах кримінального провадження не подавався.

Процесуальні витрати складаються з витрат на проведення судової товарознавчої експертизи, що відповідно до довідки № СЕ-19/111-22/52890-ТВ від 08.12.2022 року становлять 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок та підлягають стягненню на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Правову долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373-374, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2023 року у справі № 363/660/23, більш суворим покаранням у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, призначеного цим вироком, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання в порядку виконання вироку після набрання ним законної сили.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази, а саме:

- велосипед «ARDIS Helios MTB» чорно-жовтого кольорів, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 повернути власнику за належністю;

- компакт-диск CD-R, «Verbatim», 700 mb, 52 х speed vitesse, 80 min, білого кольору залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 08.12.2022 № СЕ-19/111-22/52890-ТВ в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1