Справа №592/8020/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/398/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/8020/20 за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.12.2021, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 і ч. 1 ст. 185 КК України і до нього застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

особи, щодо якої застосовані примусові заходи

медичного характеру ОСОБА_12 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор ОСОБА_13 просить виключити з ухвали вказівку суду про звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 і ч. 1 ст. 185 КК, а в іншій частині ухвалу залишити без змін, оскільки рішення суду в цій частині суперечить положенням ст. 512 КПК;

- захисник ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_14 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про звільнення ОСОБА_12 від застосування до нього заходів медичного характеру, оскільки судом не вирішено питання щодо речових доказів, вчинення ОСОБА_12 суспільно небезпечних діянь не доведено, в ухвалі не вказано про механізм, процедуру та спосіб її виконання, в повідомленнях про підозру міститься посилання на умисел ОСОБА_12 , що є неприпустимим.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.12.2021 ОСОБА_12 звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 і ч. 1 ст. 185 КК і до нього застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Згідно ухвали, в ніч з 01.05.2020 на 02.05.2020 ОСОБА_12 зайшов до буд. АДРЕСА_2 та, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_15 , завдав йому хаотичні удари молотком в область лівого стегна, по лівій бічній поверхні тулубу, від яких потерпілий помер.

02.05.2020 близько 01:25 ОСОБА_12 незаконно проник до садиби АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_16 , порушивши недоторканність житла. Після цього, близько 01:30 ОСОБА_12 із салону автомобіля «Mitsubishi Grandis» р. н. НОМЕР_1 таємно викрав гроші в сумі 300 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про вчинення ОСОБА_12 суспільно небезпечних діянь в стані неосудності, а також, що він потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглянувши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_12 , суд першої інстанції визнав доведеним, що останній вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 185 КК, у стані неосудності.

Такий висновок місцевого суду підтверджується дослідженими в суді першої інстанції та апеляційним судом (ч. 3 ст. 404 КПК) доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_16 , згідно яких в ніч з 01 на 02 травня 2020 р. ОСОБА_12 проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , власником якого вона є та, з автомобіля, що знаходився у дворі, викрав гроші в сумі 300 грн;

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 , згідно яких ОСОБА_12 проживав в буд. АДРЕСА_1 . Його батько ОСОБА_15 проживав в буд. АДРЕСА_2 , був інвалідом. 03.05.2020 він виявив свого батька мертвим за місцем проживання з видимими тілесними ушкодженнями на тілі;

- протоколом огляду місця події від 03.05.2020, згідно якого в кімнаті буд. АДРЕСА_2 виявлений труп ОСОБА_15 з явними ознаками насильницької смерті;

- висновком експерта № 451/309 від 25.06.2020, згідно якого смерть ОСОБА_15 настала внаслідок закритої тупої травми грудної клітки у вигляді численних переломів ребер з обох сторін, по різних анатомічних лініях, з розривами пристінної плеври, забою серця, клінічний перебіг якої супроводжувався розвитком травматичного шоку важкого ступеню та гострої легеневої і серцево-судинної недостатності. Між травмою грудної клітини і смертю потерпілого існує прямий причинний зв`язок;

- висновком експерта № 451/309-Д від 26.06.2020, згідно якого ОСОБА_15 було нанесено не менше 35 ударів. Тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів (предмета). На черевній стінці виявлено синець, схожий на слід-відбиток бічної поверхні металевої частини молотка. Не виключено, що осколковий перелом на фрагменті лівої стегнової кістки трупа утворився від дії тупого предмета, яким могла бути бічна поверхня молотка. Інші тілесні ушкодження індивідуальних ознак травмуючих предметів не несуть, однак, враховуючи схожість між собою більшості тілесних ушкоджень (садна у виді дуг, численні перелом ребер тощо), не виключено, що ці тілесні ушкодження могли утворитися, в тому числі, внаслідок ударів молотком, а також ніг, на яких знаходилося взуття;

- протоколом огляду від 02.05.2020, яким встановлено, що у дворі домоволодіння АДРЕСА_2 знаходиться автомобіль «Mitsubishi Grandis» р. н. НОМЕР_1 ;

- протоколом огляду від 02.05.2020, яким встановлено, що в салоні автомобіля швидкої допомоги, неподалік буд. № 24 по вул. Праці в м. Суми, перебуває ОСОБА_12 , при собі має ключ з брелком та ключ пульт з чотирма кнопками;

- протоколом огляду місця події від 03.05.2020, згідно якого у дворі домоволодіння АДРЕСА_2 виявлено та вилучено молоток з дерев`яною рукояткою;

- протоколом огляду предметів від 03.05.2020, згідно якого слідчим оглянуто оптичний носій інформації, на яких містяться відеозаписи з камер спостереження домоволодіння АДРЕСА_2 , на яких зафіксовано як особа чоловічої статі заходить на територію господарства, в руках тримає предмет, ззовні схожий на молоток, декілька разів заходить до складського приміщення та проникає до автомобіля, пересувається по території, а потім залишає її, після чого прибувають працівники поліції та починають розмову з особою чоловічої статі;

- висновком судово-психіатричного експерта № 90 від 09.06.2020, згідно якого ОСОБА_12 страждає хронічним психічним захворюванням, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В момент вчинення діянь ОСОБА_17 страждав хронічним психічним захворюванням, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_12 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК). При цьому відповідно п. 1 ч. 1 ст. 93 КК, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, зокрема, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 94 цього Кодексу залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд, дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_12 вказаних суспільно небезпечних діянь.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом не вирішено питання долі речових доказів, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, так як ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2021 скасовано арешт на майно і вирішено повернути його ОСОБА_12 або близьким родичам.

Є необгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що суд послався у вироку на пошкодження водопроводу в домоволодінні потерпілої, оскільки відомості про цей факт містяться тільки в показаннях потерпілої та не включені до обвинувачення, визнане судом доведеним.

Також є неприйнятними твердження апеляційної скарги в тій частині, що розмір викрадених у потерпілої грошових коштів (300 грн) нічим не підтверджений, оскільки саме за фактом викрадення такої суми, що відбулось 02.05.2020 близько 02:53, цього ж дня вже були внесені відповідні відомості до ЄРДР та здійснювалось досудове розслідування. При цьому відсутні будь-які підстави вважати, що, подаючи заяву про вчинення кримінального правопорушення, потерпіла надала неправдиві відомості щодо суми викрадених у неї коштів, що також не спростовується і її показаннями в суді та протоколом огляду від 02.05.2020.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертизи щодо причин сперті ОСОБА_15 носять невизначений характер не відповідають дійсності, оскільки його смерть настала внаслідок закритої тупої травми грудної клітки у вигляді численних переломів ребер з обох сторін, по різних анатомічних лініях, з розривами пристінної плеври, забою серця, клінічний перебіг якої супроводжувався розвитком травматичного шоку важкого ступеню та гострої легеневої і серцево-судинної недостатності. Між травмою грудної клітини і смертю потерпілого існує прямий причинний зв`язок. При цьому, ОСОБА_15 було нанесено не менше 35 ударів. При падінні ж з висоти власного зросту, з послідуючим травмуванням об тверде покриття (предмети), не виключена можливість утворення лише деяких тілесних ушкоджень, що локалізуються на поверхні шкірних покровів або переломів одиноких ребер.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність прямих доказів причетності ОСОБА_12 до вбивства, то вони задоволенню не підлягають, оскільки наведені вище докази поза розумним сумнівом дозволяють зробити висновок про те, що саме він вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 115 КК, на що вказують конкретні обставини цього діяння, а саме, обстановка, час та місце його вчинення.

Зокрема, є доведеним той факт, що в нічний час 02.05.2020 ОСОБА_12 перебував на території будинку АДРЕСА_2 , і саме в цей час у сусідньому будинку було здійснено вбивство ОСОБА_15 . Крім того, ОСОБА_12 мав при собі молоток, який залишив на території сусіднього будинку, звідки викрав майно, при цьому не виключено, що виявлені на тілі ОСОБА_15 тілесні ушкодження могли утворитися, в тому числі, внаслідок ударів молотком.

Таким чином, сукупність всіх обставин справи, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що ОСОБА_12 вчинив вбивство ОСОБА_15 , що вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих доказів, оскільки версія сторони обвинувачення пояснює всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події.

Наявності таких обставин, яким версія сторони обвинувачення не змогла надати розумного пояснення або які б свідчили про можливість іншої версії події, не встановлено. Будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія події, яка дає підстави для висновку про те, що мало місце суспільно небезпечне діяння і воно було вчинено ОСОБА_12 . При цьому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_12 умислу на вчинення вбивства, оскільки осудність є однією з загальних ознак суб`єкта кримінального правопорушення, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна ж особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства, іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст. 23, 24 КК умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив кримінального правопорушення це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Варто в цьому контексті зазначити, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, положеннями ст. 505 КПК передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди). Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Як зазначено вище, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_12 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними та за своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Поряд із цим, фактичні обставини кримінального провадження, характер дій ОСОБА_12 та наявні докази вказують на те, що він вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 і ч. 1 ст. 185 КК, кримінально-правова оцінка яких ґрунтується лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій як заподіяння смерті іншій людині, проникнення до іншого володіння особи та викрадення чужого майна.

Наявність в повідомленнях про підозру ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК посилання на те, що він діяв з прямим умислом ніяким чином не вплинуло на законність та обгрунтованість судового рішення, оскільки під час досудового розслідування, вже після повідомлення про підозру, були встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, у зв`язку з чим прокурором була винесена постанова про зміну порядку досудового розслідування, яке продовжувалося згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 503 КПК.

Врахувавши наведене, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_12 вчинив суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, який з огляду на характеристику захворювання, тяжкість і характер вчинених ним діянь, ступінь його небезпечності для себе або інших осіб, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом першої інстанції при розгляді провадження в частині застосування примусових заходів медичного характеру норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Апеляційна скарга прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованою, оскільки суд застосував закон, який не підлягає застосуванню ч. 2 ст. 19 КК, згідно якої не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

При цьому, положеннями ч. 1, 2 ст. 513 КПК визначено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, а згідно ч. 2 ст. 512 КПК судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності згідно ст. 19 КК не відповідає вимогам закону, а тому колегія суддів вважає за необхідне змінити ухвалу суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК і виключити з мотивувальної та резолютивної частин посилання на звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 і ч. 1 ст. 185 КК, а в іншій частині залишити без змін, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.12.2021 відносно ОСОБА_18 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин ухвали посилання суду першої інстанції на звільнення ОСОБА_19 від кримінальної відповідальності за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 і ч. 1 ст. 185 КК України.

В іншій частині ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.12.2021 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_12 , який поміщений до закладу з надання психіатричної допомоги, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4