УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власниці майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , представника користувача майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000971 від 21.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000971 від 21.06.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова за грошову винагороду.

В ході досудового розслідування 27.10.2023 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, було затримано громадянина Республіки Молдова - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.10.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси у період часу з 02 години 57 хвилин по 03 годину 05 хвилин, було проведено обшук автомобіля, марки «Ауді А6», який перебував в користуванні ОСОБА_6 , державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є цивільною дружиною підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення обшуку було вилучено автомобіль вказаний транспортний засіб.

В подальшому, вищевказаний транспортний засіб було визнано речовим доказом та винесено відповідну постанову від 28.10.2023 року.

Слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси розглядалося клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про накладення арешту на транспортний засіб, зазначений в даному клопотанні, та за результатом розгляду ухвалою слідчого судді від клопотання поверталося прокурору для усунення недоліків із зазначенням строків для їх усунення протягом 72 годин.

У зв`язку із викладеним, з метою забезпечення збереження вилученого майна, сторона обвинувачення, усунувши недоліки клопотання, зазначені у мотивувальній частині ухвали слідчого судді, просить поновити строк на звернення до слідчого судді із клопотанням та повторно звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучений транспортний засіб використовувався ОСОБА_4 для незаконного переправлення 17.07.2023 року ОСОБА_9 через державний кордон України в п/п Винаградовка, яка діяла за проханням підозрюваного ОСОБА_6 , відповідно до чого вказаний автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а отже відповідає критеріям речових доказів і може підлягати спеціальній конфіскації на підставі п .4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, слідчий за погодженням з прокурором просить накласти на нього арешт з метою забезпечення його збереження.

У судовому засіданні -

Прокурор Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 підтримав подане клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представника власниці майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання з огляду на те, що власниця транспортного засобу ОСОБА_4 не має до кримінального провадження жодного відношення.

Представника користувача майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти накладення арешту на автомобіль, посилаючись на те, що клопотання є необґрунтованим.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000971 від 21.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

В ході досудового розслідування 27.10.2023 року за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, було затримано громадянина Республіки Молдова - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.10.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси у період часу з 02 години 57 хвилин по 03 годину 05 хвилин, було проведено обшук автомобіля, марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є цивільною дружиною підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення обшуку було вилучено автомобіль вказаний транспортний засіб.

В подальшому, слідчим своєчасно було подано клопотання про арешт вищевказаного майна. За результатом розгляду клопотання слідчим суддею було винесено ухвалу про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, визначивши строк для їх усунення в 72 години. Так, наразі сторона обвинувачення повторно звертається до суду із клопотанням про арешт майна з виправленими недоліками для розгляду.

Відповідно до чого слідчий суддя вважає поважними причини пропуску строку звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, не позбавляє таке майно доказової сили в кримінальному провадженні, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.

Сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження речових доказів не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії. (Аналогічна правова позиція щодо правових наслідків пропуску строку виконання обов`язку детально висвітлена в Постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 63/15845/2019).

Дійсно, як на цьому обґрунтовано зауважували у судовому засіданні адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , автомобіль «марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » зареєстрований на цивільну дружину підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 5144.

Проте, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що автомобіль «марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » імовірно використовувався, як засіб для вчинення злочину в рамках вказаного кримінального провадження, а саме: для незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, протоколами про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій візуального спостереження за особами від 25.07.2023 року та 25.09.2023 року, а також показами свідків, протоколи допиту яких долучено до клопотання.

Також, з матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 користується автомобілем марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », в тому числі зафіксовані факти користування ним вказаним автомобілем задля зустрічей із особами, які мали намір незаконно перетнути державний кордон, що свідчить про те, що такий транспортний засіб можливо використовувався, як засіб вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто вилучений транспортний засіб відповідає критеріям речових доказів, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України в зазначеному кримінальному провадженні.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що вилучений під час обшуку транспортний засіб марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » було визнано слідчим речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого.

Окрім того, в якості однієї із мети накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, слідчий зазначив забезпечення спеціальної конфіскації майна, яка може бути застосована в подальшому.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України,у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Спеціальна конфіскація відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч. 3 ст. 332 передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Випадки застосування спеціальної конфіскації, відповідно до ч. 1 ст. 962

КК України: спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Слідчий суддя, прийшов до висновку, що вилучений транспортний засіб марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » може бути використаний для забезпечення спеціальної конфіскації майна, оскільки імовірно використовувався,як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Отже, слідчим суддею, на підставі долучених до клопотання матеріалів, встановлено, що вилучений під час обшуку транспортний засіб марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України та може бути використаний для забезпечення спеціальної конфіскації майна в рамках кримінального провадження, оскільки імовірно використовувався, як засіб для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (перевезення осіб для незаконного перетинання державного кордону за грошову винагороду) та власниці транспортного засобу, яка є третьою особою в рамках провадження, було відомо про використання транспортного засобу для вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речового доказу та забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовим доказом в рамках кримінального провадження та може бути використане для забезпечення спеціальної конфіскації майна.

Отже, оскільки вилучений транспортний засіб марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження та може бути використаний для забезпечення покарання у вигляді конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що існує ризик його відчуження та знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності власниці майна пов`язане із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речового доказу та реалізації можливої спеціальної конфіскації майна в рамках кримінального провадження, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речових доказів та забезпечення збереження майна, яке може бути використане для спеціальної конфіскації, неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів та спростовано можливість його використання для забезпечення спеціальної конфіскації майна, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власниці майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000971 від 21.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки «Ауді А6», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 5144 зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 .

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1