Справа № 534/1258/23
Провадження 1-кп/524/509/23
УХВАЛА

31.10.2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11

розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчука кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 26.03.2023 року відносно вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.15 ч.3, ст.152 ч.4, ст.15 ч.3, ст.152 ч.6, ст.125 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурором Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_5 було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів без обрання застави, так як ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують до теперішнього часу, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилитись від явки до суду, так як вчинив особливо тяжкі злочини та кримінальний проступок, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який існує до теперішнього часу і обвинувачений ОСОБА_7 вважає, може переховуватись від суду на тимчасово окупованих територіях, також може знищити або спотворити будь-які речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, знаходячись на волі може впливати на потерпілу та малолітніх потерпілих, їх законних представників, свідків, які не допитані в судовому засіданні, вчинити нове кримінальне правопорушення. Оскільки злочин у якому висунуте органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 вчинений із застосуванням насильства, то вона вважає, що суд не повинен визначати у даному кримінальному провадженні при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заставу.

Суд вислухавши думку учасників судового процесу, законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , які підтримали клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,захисника ОСОБА_6 , яка заперечує проти задоволення клопотання прокурора, просить суд змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт,так як ризики , передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені , майже всі свідки допитані у судоовму засіданні , тому обвинувачений ОСОБА_7 ні на кого не буде чинити тиск , має постійне місце проживання , обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Згідно ст. 331 ч.1 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст.331 ч.3 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, двомісячний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, застосований ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 08.09.2023 року спливає 06.11.2023 року.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушеннь, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та кримінального проступку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннь, передбачених ст.15 ч.3, ст.152 ч.4, ст.15 ч.3, ст.152 ч.6, ст.125 ч.2 КК України, які у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами та кримінальним проступком, за вчинення яких, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним, останньому загрожує покарання за ст.15 ч.3, ст.152 ч.4 КК України у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, за ст.15 ч.3, ст.152 ч.6 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, за ст.125 ч.2 КК України у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. Обвинувачений ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків,неодружений , на утриманні неповнолітніх дітей немає , офіційно не працює, немає постійного джерела доходу, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, йому висунуте обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів та кримінального проступку, знаходячись на волі може незаконно впливати на потерпілу та малолітніх потерпілих, з якими він проживає в одному населеному пункті, свідків у кримінальному провадженні ,які ще не допитані в судовому засіданні , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення відносно статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх потерпілих та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також суд при розгляді клопотання прокурора враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинуваченні, ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілу та малолітніх потерпілих, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Суд вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та є підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме з 31.10.2023 року до 29.12.2023 року включно.

На підставі ч.3 ст. 183 КПК України, суд, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Згідно положень ст. 183 ч.4 п.1 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки злочини у яких висунуте органами досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 вчинені із застосуванням насильства, то суд вважає не визначати у даному кримінальному провадженні при розгляді питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заставу.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. по справі №3-208/2018, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Керуючись ст.ст. 331 ч.1, 3, 369 , 372, 392, 394 ч.5, ст. 395 ч.2 п. 1-1 КПК України, суд , -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, а саме з 31.10.2023 року до 29.12.2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду, через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 5 днів з дня її оголошення обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Головуючий суддя: ОСОБА_12

Судді:

ОСОБА_13 ПАЛЬЧИК