Провадження № 1-кс/947/610/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , дослідивши матеріали скарги ОСОБА_2 на постанову від 27.02.2022 року слідчого другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 000739 від 29.11.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.162, ч.1 ст.365, ч.1. ст.359 КК України, в порядку ст. 303 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до поданої скарги, предметом оскарження є постанова слідчого другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 000739 від 29.11.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.162, ч.1 ст.365, ч.1. ст. 359 КК України.

В обґрунтування поданої скарги, заявник зазначає, що в порушення вимог діючого законодавства, слідчий не провів усі необхідні слідчі та процесуальні дії, з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження.

Водночас, слідчим суддею оглянуто матеріали судової справи № 947/14088/23 (провадження № 1-кс/947/5676/23), в якій наявна ухвала від 15.05.2023 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на постанову від 27.02.2022 року слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000739 від 29.11.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст.162, ч.1 ст.365, ч.1 ст.359 КК України, в порядку ст. 303 КПК України. Відповідно до змісту цієї ухвали слідчого судді у задоволені скарги на постанову від 27.02.2022 року було відмовлено. Дана справа була предметом апеляційного розгляду та була залишена без змін. На даний час ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2023 року набрала законної сили.

Таким чином, фактично заявник повторно оскаржує постанову слідчого від 27.02.2022 року про закриття кримінального провадження №0000739 від 29.11.2019 року, яка вже була предметом судового котролю.

Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010). (речення перше, друге абзацу другого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

В свою чергу в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Звольський та Звольська проти Чешської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic, заява № 46129/99, п. 46, Европейського суду з прав людини 2002 - ІХ вказано, що тлумачення національного законодавства, зокрема, процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні здійснюється судами.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України "(Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74 - 75, рішення від 07 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально - правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

У справі "Preda and Dardari v. Italy" (1999) Суд вказав, що "метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією".

Таким чином, заявник подав до слідчого судді аналогічну скаргу після реалізації свого права на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження, яке передбачене п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, що суперечить загальним засадам кримінального провадження, а саме верховенства права, обов`язковості судових рішень, публічності, диспозитивності, забезпечення права на оскарження бездіяльності (пункти 1, 14, 17, 18, 19 частини 1 статті 7 КПК).

Так, принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (частина 2 статті 8, частина 5 статті 9 КПК). Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania, заява № 28342/95, 28.11.1999, § 61, 62).

Слід зазначити, що КПК України не передбачено повторного оскарження рішення слідчого чи прокурора, яке було предметом розгляду слідчого судді. Водночас КПК України не регламентує повноваження слідчого судді у ситуації повторного оскарження особою рішення, яке вже було предметом судового контролю, за наслідками чого суд виніс рішення та це судове рішення набрало законної сили.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що предмет оскарження на даний час відсутній, так як скарга ОСОБА_2 була вже була предметом судового розгляду, а відтак приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за нею.

Таким чином, керуючись ст. ст. 110, 284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову від 27.02.2022 року слідчого другого слідчого відділу ( з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 000739 від 29.11.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст.162, ч.1 ст.365, ч.1. ст.359 КК України, в порядку ст. 303 КПК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1