ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 16 березня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 006301 від 02.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що наприкінці липня 2022 року громадянка України ОСОБА_7 перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме у місті Лиман Донецької області надала згоду і добровільно зайняла керівну посаду голови мікрорайону «Північний» так званої адміністрації міста Красний Лиман «Донецької народної республіки», створеної на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації, яку обіймала до початку активної фази деокупації міста Лиман, тобто до 09.09.2022 року.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, а саме у вчиненні колабораційної діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Під час судового засідання ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 16 березня 2024 року включно.

Суд мотивував свої висновки тим, що прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватися від суду. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченої ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, котрі наразі в суді не допитані, теж неможливо повністю виключити та вважати його таким, що перестав існувати. Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України у судовому засіданні доведений не був, у зв`язку із чим суд не враховував його при вирішенні питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, суд вважав за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні..

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу,якою частково задовольнити клопотання прокурора та обрати щодо його підзахисної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем її проживання: АДРЕСА_1 із забороною залишати місце проживання у визначений судом період доби.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що суд вийшов за межі клопотання прокурора та обрав запобіжний захід без визначення застави. Крім того суд посилався на доведення ризиків п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду та ризик впливу на свідків. Ухвалами від 10.03.2023, 26.04.2023, 22.06.2023, 15.08.2023, 25.09.2023, 22.11.2023 років повністю аналогічні клопотання прокурора було продовжено судом із аналогічних підстав.

Захисник звертає увагу, що письмові докази, наявні в матеріалах справи, не доводять існування посади «голова мікрорайону «Північний» міста Красний Лиман «Донецької народної республіки», зайняття якої інкриміновано ОСОБА_7 . Обвинувальний акт містить загальні посилання на термін окупаційної адміністрації. Обвинувальний акт не містить посилання яким чином та на підставі чого взагалі існувала така посада, як «голова мікрорайону «Північний» міста Красний Лиман «Донецької народної республіки» і яким чином вона відноситься до окупаційної адміністрації. В документах, наданих обвинуваченням немає жодного де ОСОБА_7 вказана, як голова органу окупаційної адміністрації. При цьому при окупації міста Лиман терористичними військами, ОСОБА_7 не позбавлялась посади заступника (а за відсутності голови) посади голови мікрорайонна «Північний» міста Лиман Краматорського району Донецької області. ОСОБА_7 не позбавлялась права видавати в межах українського законодавства документи України, які населення могло використовувати на власний розсуд. ОСОБА_7 не мала печатки, штампів, підлеглих осіб. Як на території України так і на території країни окупантів посади вуличних, квартальних та подібні ним відносяться до категорій місцевого самоврядування та жодним чином не відносяться до окупаційних органів влади. Перемовини із терористичними та окупаційними органами влади для отримання харчів, ліків та предметів для існування не є кримінально караним як за Українським законодавством так і за нормами міжнародного гуманітарного права. Доказів на створення органів місцевого самоврядування за законами країни - агресора або проросійських угрупувань не наведено.

Крім того, суд, при продовженні запобіжного заходу, не врахував, що ОСОБА_7 є інвалідом II групи через серйозні захворювання серця, хронічний бронхіт, остеоартроз, раніше мала дві зупинки серця, у судове засідання викликали швидку, як і до установи виконання покарань.

Наголошує на тому, що ОСОБА_7 не має проросійської позиції, має постійне житло, характеризується позитивно, містить численні подяки, користувалась численною повагою населення. Будучи відповідальним громадським діячем навіть в умовах окупації не полишила громаду, якій була віддана. Підтвердженням відсутності проросійської позиції ОСОБА_7 є те, що вона не покинула місто після повернення української влади та продовжила виконувати обов`язки перед громадою.

Також адвокат зауважує, що прокурором не доведено, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду чи впливати будь-яким чином на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню. За 13 місяців обвинувачення не спромоглось забезпечити доведеність вини ОСОБА_7 і неявка свідків не залежала від підзахисної. Крім того, під час судового розгляду було допитано вже трьох свідків, які надавали суперечливі докази та не підтвердили факту призначення ОСОБА_7 на посаду органами окупаційної влади.

Захисник вказує, що тримання ОСОБА_7 під вартою є непропорційним.

Під час апеляційного перегляду:

- обвинувачена ОСОБА_7 підтримала доводи поданої апеляційної скарги захисника у повному обсязі, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо неї більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 , будучи належно повідомленим про дату та час судового розгляду, не з`явився, попередньо надіслвши заяву про відкладення розгляду справи. Однак зважаючи на строки розгляду даної категорії справ, відсутність доказів на підтвердження зайнятості захисника та врахувавши думку ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти проведення розгляду справи без участі захисника, колегія суддів вирішила про можливість проведення розгляду справи без участі захисника, що у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої, а також наявність, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачена може переховуватися від суду та здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисного тяжкого злочину, пов`язаного з колабораційною діяльністю, що у разі доведеності вини їй загрожує реальне покарання, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останньої менш суворого виду запобіжного заходу.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_9 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Посилання захисника обвинуваченої на наявність у ОСОБА_7 інвалідності ІІІ групи, хронічних захворювань, постійного місця проживання, позитивних характеристик - заслуговують на увагу, однак не можуть бути самостійною підставою для скасування вірного по суті судового рішення. Вказане було оцінено судом в сукупності з іншими обставинами по справі та нім було надано належної правової оцінки.Зокрема, як вбачається з ухвали, судом першої інстанції було досліджено лист № 21/2023/1 від 24.10.2023 року філії ЦОЗ ДКВС України у Дніпропетровській та Донецьких областях, стан здоров`я ОСОБА_7 є стабільним та відповідає наявним діагнозам. Вона продовжує отримувати призначене лікування та знаходиться під постійним наглядом працівників АПВ ДБЛ № 4.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Інші доводи захисника не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченої від суду та вчинення нею іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке відноситься до категорії тяжких, покарання, яке загрожує останній у разі визнання винуватою, а також відомості про особу обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, постійного джерела доходу не має доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч.5 ст.111-1 КК України ОСОБА_7 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинуваченої за ч.5 ст.111-1 КК України ОСОБА_7 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також особу останньої та стадію судового розгляду справи. Також враховано доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 17 січня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 січня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 16 березня 2024 року включно- залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4