Провадження № 1-кс/161/6546/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 21 грудня 2023 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 про арешт майна, виявленого та вилученого під час проведення огляду місця події від 14.12.2023, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, виявленого та вилученого 14.12.2023 під час проведення огляду місця події, а саме ділянки проїзної частини по вул. Володимира Кияна в м. Ковель Волинської області, біля житлового будинку №72, а саме: автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , жителю м. Ковель Волинської обл.

З матеріалів клопотання вбачається, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000462 від 15 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.12.2023, близько 18:10 год., військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , керуючи військовим транспортним автомобілем, рухаючись по вул. Володимира Кияна в м. Ковель Волинської області, допустив зіткнення із автомобілем ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому чашечки коліна.

14 грудня 2023 року проведено огляд місця події, а саме ділянки проїзної частини по вул. Володимира Кияна в м. Ковель Волинської області, біля житлового будинку №72, під час якого виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 .

В подальшому, вилучений в ході огляду місця події транспортний засіб для подальшого зберігання доставлено на майданчик тимчасово вилучених транспортних засобів, що в м. Ковель по вул. Відродження, 2А.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , копія якого долучена до матеріалів клопотання, власником автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 .

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 від 15.12.2023 автомобіль ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Оскільки вказаний транспортний засіб, на думку слідчого та прокурора, має важливе значення у даному кримінальному провадженні, тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також у звязку із необхідністю проведення ряду експертиз у кримінальному провадженні, зокрема транспортно-трасологічної та комплексної автотехнічної, звернулися до суду з клопотанням про арешт майна.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, водночас, подали до суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, судове засідання проводиться за їх відсутності, а також не здійснюється фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді.

Від власника майна ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд клопотання про арешт автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , без його участі, щодо накладення арешту покладається на розсуд суду.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

До матеріалів клопотання слідчим долучено постанову від 15.12.2023 про визнання вилученого в ході проведення огляду місця події автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , речовим доказом у кримінальному провадженні №0000462 від 15.12.2023.

Водночас, на думку слідчого судді, сам факт визнання вилученого автомобіля речовим доказом, за відсутності належного обґрунтування досягнення конкретних завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України, не є безумовною підставою для накладення арешту на майно.

Разом з цим, слідчим у клопотанні жодним чином не доведена така мета арешту, як забезпечення збереження речових доказів, на яку останній посилається, а лише формально вказано, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, а також у зв`язку із необхідністю проведення ряду експертиз у кримінальному провадженні, зокрема транспортно-трасологічної та комплексної автотехнічної.

Водночас, будь-яких даних про призначення у кримінальному провадженні експертиз до матеріалів клопотання не долучено, інформація щодо можливості призначення таких експертиз в майбутньому також відсутня.

Крім того, зі змісту клопотання та короткого викладу обставин, які зазначені у витязі з ЄРДР, вбачається, що ОСОБА_6 , який керував вказаним автомобілем, фактично є потерпілим. З протоколу огляду місця події від 14.12.2023 встановлено, що інших транспортних засобів вилучено не було.

Також клопотання слідчого не містить конкретних завдань, які будуть досягнуті шляхом накладення арешту на вилучений транспортний засіб, та доказів, що не накладення арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного у клопотанні майна, тобто обґрунтування необхідності арешту майна відсутнє.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Положеннями ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що стороною кримінального провадження не доведено необхідності та конкретної мети накладення арешту на вилучений автомобіль марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, який фактично є потерпілим, зважаючи, що клопотання не містить обґрунтування досягнення завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України, та доказів, що ненакладення арешту на майно призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також доказів тих обставнин, на які слідчий і прокурор псилаються, тому в задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 про накладення арешту на майно слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_3 про арешт майна, виявленого та вилученого під час проведення огляду місця події від 14.12.2023 відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1