Провадження №11-кп/824/4485/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 21.05.2018 вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч.1ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави;

- 18.11.2020 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виконується самостійно;

- 01.03.2023 вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 1020 гривень виконується самостійно, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 призначено шляхом часткового складання призначеного покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2023 та новим вироком у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяці.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018, яким ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 1020 гривень ухвалено виконувати самостійно.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, 29.05.2020 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_8 , будучи раніше судимим вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України, маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , повторно таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно, а саме: телевізор марки «Kivi 32H700GU» вартістю 2819 гривень 40 копійок, WiFi роутер марки «Tends N 301» вартістю 215 гривень 40 копійок та електрочайник марки «Tefal Ехрrress 1.5 L» вартістю 499 гривень 20 копійок.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму згідно з висновком експерта № 3966/20 від 16.11.2020 року 3534, 00 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить змінити його в частині призначеного покарання та виключити із резолютивної частини вироку посилання щодо необхідності самостійного виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018.

В обґрунтуванні вказує, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку безпідставно зазначено про необхідність самостійного виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 на підставі ч.3 ст.72 КК України.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 2 років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Водночас ч.2 ст.80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Однак, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження не було встановленого даних, які б свідчили про ухилення ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 21.05.2018, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.ст. 389,390 КК України.

Також ч.4 ст.80 КК України визначено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч.1 та 3 ст.80 КК України, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

З тексту оскаржуваного вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2023 вбачається, що ОСОБА_8 був раніше засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

Також встановлено, що після ухвалення відносно ОСОБА_8 вказаного вище вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018, останній був засуджений:

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2020 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та було вчинене 04.03.2020, тобто після ухвалення вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018;

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, які відносяться до категорії нетяжких злочинів та були вчинені в період часу з 01.05.2020 по 05.06.2020, тобто після ухвалення вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018.

Крім того вбачається, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_8 був засуджений оскаржуваним вироком Києво-Святошиснького районного суду Київської області від 13.06.2023 за ч.2 ст.185 КК України, було вчинено 29.05.2020, тобто після ухвалення вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 21.05.2018, та відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Враховуючи викладене, можна прийти висновку, що строк виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 переривався у зв`язку з вчиненням ОСОБА_8 нових злочинів, останній з яких вчинено 05.06.2020.

Разом із тим, під час судового розгляду, не встановлено фактів вчинення ОСОБА_8 нових злочинів після 05.06.2020.

З наведеного слідує, що дворічних строк давності виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 має відраховуватися з 05.06.2020 та зважаючи на невчинення ОСОБА_8 нових злочинів після вказаної дати, цей строк закінчився 05.06.2022, тобто до ухвалення оскаржуваного вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2023.

Отже апелянт вважав, що станом на момент ухвалення оскаржуваного вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2023, судимість ОСОБА_8 за вироком Солом`янського районного суду м. Києва 21.05.2018 була погашена, незважаючи на те, чи було сплачено штраф за вказаним вироком чи ні.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про його участь в судовому засіданні та про відкладення судового засідання не надіслав.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано в повному обсязі.

Статтею 80 КК передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема у строк 2 роки в разі засудження до покарання, менш суворого, ніж обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Указана стаття кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа цього виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, що виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Крім того, ч. 3 ст. 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

У частині ч. 4 ст. 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Указані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише в тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Однак ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання щодо вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід установлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція ч. 3 ст. 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання під час застосування ч. 3 ст.80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №201/604/20, від 21 листопада 2022 року у справі №754/17643/21.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Крім того, після ухвалення щодо ОСОБА_8 вказаного вище вироку, останній також був засуджений:

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18.11.2020 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та було вчинене 04.03.2020, тобто після ухвалення вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018;

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, які відносяться до категорії нетяжких злочинів та були вчинені в період часу з 01.05.2020 по 05.06.2020, тобто після ухвалення вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 21.05.2018.

Крім того вбачається, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_8 був засуджений оскаржуваним вироком, було вчинено 29.05.2020, тобто після ухвалення вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018, та відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Отже у даному випадку, строк виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018 переривався у зв`язку з вчиненням ОСОБА_8 нових злочинів, останній з яких вчинено 05.06.2020.

Разом із тим, під час судового розгляду, не встановлено фактів вчинення ОСОБА_8 нових злочинів після 05.06.2020.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ст.389 КК України не притягувався, матеріали кримінального провадження не містять даних про його ухилення від відбування покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018, а тому відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування ч.3 ст.80 КК України.

Вказане свідчить, що дворічний строк давності виконання вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 21.05.2018 має відраховуватися з 05.06.2020 та зважаючи на не вчинення ОСОБА_8 нових злочинів після вказаної дати, цей строк закінчився 05.06.2022, тобто до ухвалення оскаржуваного вироку.

Отже, суд першої інстанції не врахував, що на час ухвалення оскаржуваного вироку від 13.06.2023 щодо ОСОБА_8 закінчився строк давності виконання обвинувального вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21.05.2018, а тому посилання на необхідність його самостійного виконання є необґрунтованим та безпідставним.

Керуючись ст.ст. 401, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання щодо необхідності самостійного виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 .

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим - у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: