Дата документу 18.01.2024 Справа № 317/3632/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/415/24 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/3632/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Орлове Мелітопольського району Запорізької області, зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 04.06.2023 року приблизно о 09 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану таємно викрала належне ОСОБА_8 майно вартістю 1 798 гривень, чим спричинила потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Їй призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на неї передбачених ст.76 КК обов`язків.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просив вирок в частині призначеного обвинуваченій покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покласти на неї передбачені ст.76 КК обов`язки. Свої вимоги мотивував тим, що у районного суду не було правових підстав для застосування до обвинуваченої положень ст.69 КК, оскільки кримінальне правопорушення вчинено в умовах воєнного стану. Крім того, на переконання прокурора, суд першої інстанції формально послався у вироку на щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку як на обставини, що істотно знизили тяжкість вчиненого злочину.

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури змінила апеляційну скаргу процесуального прокурора і просила вирок в частині призначеного обвинуваченій покарання змінити, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.4 ст.185 КК із застосуванням положень ст.69 КК до покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.79 КК звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покласти на неї передбачені ст.76 КК обов`язки. В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що судом першої інстанції обґрунтовано призначено покарання обвинуваченій із застосуванням ст.69 КК у виді 2 років позбавлення волі. Проте, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК, поза увагою суду залишились відомості про перебування на утриманні у обвинуваченої двох малолітніх дітей, одна з яких не досягла семирічного віку.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги поданої зміненої апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченої, яка не заперечувала проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що змінена апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_7 в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку суду.

Аналізуючи прохальну частину зміненої апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд зауважує, що стороною обвинувачення не оспорюється визначені судом першої інстанції

- кваліфікація дій обвинуваченої, вид та розмір призначеного обвинуваченій покарання за ч.4 ст.185 КК;

- необхідність застосування під час призначення покарання ОСОБА_7 положень ст.69 КК та призначення їй більш м`якого покарання саме у виді 2 років позбавлення волі;

- визначення обвинуваченій у вироку суду тривалості іспитового строку у розмірі 1 року та покладення на неї передбачених ст.76 КК обов`язків і їх вид.

У зміненій відповідно до абз.2 ч.4 ст.36, ч.3 ст.403 КПК апеляційній скарзі стороною обвинувачення фактично ставиться вимога про зміну вироку лише в частині звільнення від відбування покарання обвинуваченої на підставі ст.79 КК, а не ст. 75 КК, а все решту залишити без змін.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися з такими вимогами.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 покарання і звільнення від його відбування, колегія суддів виходить з наступного.

Регламентовані ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Під час призначення заходу примусу обвинуваченій суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК віднесено до тяжких злочинів. При цьому, виконуючи приписи ст.65 КК, суд зважив на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування завданої шкоди шляхом повернення викраденого. Обставин протилежного змісту судом не встановлено.

Всупереч протилежним аргументам апеляційної скарги прокурора поза увагою суду не залишились обставини щодо наявності на утриманні у обвинуваченої двох малолітніх дітей, що є додатковою обставиною для висновку суду про можливість виправлення обвинуваченої без її ізоляції від суспільства на підставі ст. 75 КК.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував й інші дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також районний суд зважив на конкретні обставини кримінального провадження та наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та призначив обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі згідно ст.69 КК.

На переконання апеляційного суду, призначене обвинуваченій покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які були б підставами для сумніву в законності, обґрунтованості та вмотивованості вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 . Порушень вимог ст.374 КПК щодо змісту вироку колегія суддів також не вбачає.

На переконання судової колегії, застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК узгоджується із загальними засадами призначення покарання і сприятиме досягненню його основної мети. При цьому, виправлення обвинуваченої є можливим без її ізоляції від суспільства, що фактично не оспорюються прокурором.

Вказана вище правова підстава звільнення обвинуваченої від відбування покарання не позбавляє ОСОБА_7 , як матір двох малолітніх дітей, одна з яких не досягла семирічного віку, можливості забезпечувати інтереси дітей, піклуватись про них та займатися їх вихованням постійно.

Апеляційний суд зауважує, що прокурором у зміненій апеляційній скарзі не наведено переконливих аргументів на підтвердження обставин, які унеможливлюють звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК і одночасно зумовлюють необхідність і можливість звільнення її від призначеного покарання лише на підставі ст.79 КК.

Підстав вважати, що застосування положень ст.79 КК замість ст.75 КК, як того вимагала сторона обвинувачення, надасть обвинуваченій більше правових гарантій чи то преференцій та вплине на подальший порядок виконання оскаржуваного вироку з апеляційної скарги не вбачається та під час апеляційного розгляду не встановлено. Таким чином прокурор заявив підстави для зміни вироку суду, які на правильність рішення суду про необхідність звільнення обвинуваченої від призначеного покарання жодним чином впливають, а тому є формальними і неістотними. А тому вважати оскаржуване судове рішення явно незаконним підстав не вбачається.

Відтак, враховуючи вказані обставини у сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог зміненої апеляційної скарги прокурора про зміну судового рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення, не допущено; висновки районного суду про правильність призначеного обвинуваченій покарання та звільнення ОСОБА_7 від його відбування на підставі ст.75 КК є правильними, тому змінена апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4