печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника особи в інтересах, якої подано клопотання адвоката ОСОБА_3 розглянувши в засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на легковий транспортний засіб сірого кольору, марки «AUDI» моделі «ТТ», д.н.з НОМЕР_1 (іменний д.н.з « НОМЕР_2 »), VIN номер НОМЕР_3 , яке належить ОСОБА_6 .

В засіданні представник особи в інтересах, якої подано клопотання адвокат ОСОБА_3 подане клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому доводи та просив задовольнити в повному обсязі.

Підозрюваний про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином в установленому законом порядку, проте, в засідання не з`явився.

Слідчий суддя, заслухавши думку адвоката, вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовано клопотання, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З матеріалів клопотання, вбачається, що Печерським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у межах кримінального провадження № 0000745 від 13.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

14.07.2023 року ОСОБА_5 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні № 0000745 від 13.07.2022 року.

За правилами ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, вони не містять документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати та відомостей щодо поточного власника транспортного засобу, та обставини набуття ним автомобіля у власність, що у даному випадку позбавляє слідчого суддю можливості перевірити чи підозрюваний ОСОБА_6 є власником автомобіля марки «AUDI» моделі «ТТ», д.н.з НОМЕР_1 (іменний д.н.з « НОМЕР_2 »), VIN номер НОМЕР_3 .

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1