Справа № 489/2986/20
Провадження № 1-кп/489/303/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

26 жовтня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінальних проваджень №0000974 від 10.03.2018 та №0001970 від 16.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 (дистанційно), представника потерпілого ОСОБА_6 (дистанційно), цивільного позивача ОСОБА_7 , представника цивільних позивачів ОСОБА_8 ,

встановив:

До суду надійшло клопотання представника цивільних позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 , про визнання останніх в даному кримінальному проваджені потерпілими, оскільки внаслідок вчинення обвинуваченою інкримінованих кримінальних правопорушень була заподіяна матеріальна шкода саме їм, а не банківській установі, в якій на час вчинення кримінальних правопорушень працювала обвинувачена.

В судовому засіданні цивільний позивач та представник цивільних позивачів підтримали клопотання.

Прокурор та представник потерпілого при вирішенні вказаного клопотання покладався на розсуд суду.

Обвинувачена та її захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Постановою слідчого від 07.07.2020 відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001970 від 16.06.2020 та постановою слідчого від 22.06.2020 відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000974 від 10.03.2018 року. Підставою для відмови у визнанні потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_7 стало те, що в ході досудового розслідування встановлено, що внаслідок вчинення кримінальних правопорушень спричинено майнову шкоду ПАТ КБ «Надра» та саме банк є потерпілою стороною в даних провадженнях. При цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не можуть бути визнані потерпілими, оскільки ОСОБА_3 діяла як службова особа та привласнювала грошові кошти, будучи начальником відділення банківської установи.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Системний аналіз положень ст. 55 КПК України на предмет того, хто є потерпілим у кримінальному провадженні, дає однозначні підстави вважати, що це особа, якій кримінальним правопорушенням, вчиненим іншою особою, заподіяно збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується, зокрема, за ч. 2 та ч.3 ст. 191 КК України, з урахуванням кваліфікуючих ознак, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, внаслідок чого була заподіяна шкода ПАТ КБ «Надра».

Як зазначено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», предметом привласнення та розтрати є лише чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилось в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки, використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо.

Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим, становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище. Його особливістю є те, що, на відміну від привласнення чи розтрати, предметом заволодіння чужим майном шляхом службового зловживання може бути і майно, яке безпосередньо не було ввірене винному чи не перебувало в його віданні. У зазначений спосіб винний може заволодівати майном, щодо якого в силу своєї посади він наділений правомочністю управління чи розпорядження майном через інших осіб. Тобто він має певні владні повноваження щодо впливу на осіб, яким це майно ввірено чи перебуває у їх віданні.

Предметом такого протиправного заволодіння може бути також майно, щодо якого ані сам винний, ані його підлеглі не були наділені певною правомочністю. На відміну від привласнення і розтрати для заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем основною ознакою є не наявність чи відсутність у винного певної правомочності щодо майна, яке є предметом злочину, а використання для заволодіння чужим майном офіційно наданих йому за посадою службових повноважень.

Оскільки ОСОБА_3 інкримінується заволодіння, як начальником відділення банку, шляхом зловживання своїм службовим становищем майном, належним саме ПАТ КБ «Надра» та складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, що свідчить про те, що остання вчинила таке кримінальне правопорушення не відносно фізичної особи, а саме відносно банківської установи, тому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не можуть бути залучені до кримінального провадження як потерпілі, адже потерпілим у даному провадженні відповідно до обвинувального акта є саме ПАТ КБ «Надра», так як обвинуваченій інкримінується заволодіння грошовими коштами, які вносилися заявниками в рахунок оплати кредитних зобов`язань, тобто повернення ними отриманих в банківській установі грошових коштів, тому, виходячи з положень ч. 1 ст. 337 КПК України, суд позбавлений можливості виходити за межі пред`явленого особі обвинувачення, зокрема в частині зміни потерпілої особи.

Натомість суд вважає необхідним відмітити, що ухвалою суду від 04.10.2021 прийнято до розгляду цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні, що забезпечує їхнє право на відшкодування заподіяної їм, на їхню думку, шкоди, а також вказані особи були допитані в якості свідків під час досудового розслідування, у зв`язку з чим можуть надати показання з приводу обставин інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень безпосередньо в ході їхнього допиту судом.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 372 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 потерпілими у даному кримінальному провадженні відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1