Справа № 462/6388/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/601/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001361 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2023 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 ,

встановила:

Прокурор подала апеляційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2023, якою кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001361 від 19.04.2016 року, закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

Апелянт просить скасувати вищевказану ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ч.6 ст.340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідки закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Верховний Суд звернув увагу на те, що ст. 340 КПК України викладена законодавцем у певній послідовності і це означає, що одній дії має передувати інша. Тобто суд має право застосувати положення ч. 6 цієї статті лише після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення (постанова Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №367/3236/19).

Однак, прокурор від підтримання обвинувачення в суді при розгляді даного кримінального провадження не відмовлявся. Будь яких заяв від потерпілого про відмову від обвинувачення не надходило.

Таким чином, суд першої інстанції, з підстав не передбачених КК України, закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення.

Судом першої інстанції в ухвалі зазначено, що згідно обвинувального акту18.04.2016 року приблизно о 18.30 год. ОСОБА_7 на грунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень увірвався в квартиру АДРЕСА_2 , належну ОСОБА_10 та наніс йому множинні удари кулаками та ногами у різні частини тіла, а саме в ділянку лівого ока, рук, тулуба і ніг. Згідно висновку судово-медичного експерта № 766 івд 21.04.2016 року в гр. ОСОБА_10 виявлено синці в ділянці лівого ока, на правій руці, які могли виникнути 18.04.2016 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

11.05.2023 року поштовим зв`язком отримано клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. В обґрунтування клопотання обвинувачений вказує, що з часу надходження матеріалів кримінального провадження до суду, потерпілий ОСОБА_10 не був присутнім у жодному судовому засіданні, про дату, час та місце всіх судових засідань повідомлявся належним чином рекомендованою поштовою кореспонденцією, при цьому потерпілий протягом близько 5-6 років проживає та працює за кордоном, у Польщі. Вказане кримінальне провадження розпочато слідчим за заявою потерпілого відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК та є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, однак потерпілий протягом тривалого часу, будучи обізнаним про те, що судом розглядається кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення за його заявою та в якому він визнаний потерпілим, а також ознайомленим з правами та обов`язками потерпілого, свідомо нехтує своїми процесуальними обов`язками, не вживає будь-яких заходів щодо активної участі у судових засіданнях, а факт його проживання за кордоном не є поважною причиною для неявки у судові засідання, що свідчить про відмову потерпілого від підтримання обвинувачення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, міркування представника потерпілого, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У своїх рішеннях Європейський Суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Потерпілий ОСОБА_10 таким право не скористався, передбачених законодавством дій в суді першої інстанції, щодо підтвердження чи відмови від поданої заяви про злочин, не вчиняв.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції хоча і було враховано обставини справи, однак не всебічно, повно виконано вимоги чинного законодавства, зокрема при закритті провадження у даному кримінальному провадженні. При цьому суд мотивував рішення відмовою потерпілого від обвинувачення, хоча відповідної заяви в справі немає, а прокурор в судовому засіданні від пред`явленого обвинувачення не відмовилася.

Крім того прокурор звертала увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання та виконання всіх пунктів ст. 340 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин або виправними роботами на строк до одного року.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Так, постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції керувався тим, що потерпілий ОСОБА_10 жодного разу особисто не прибував в суд першої інстанції. За адресою проживання в Україні адресат відсутні. Судом були вжиті всі можливі заходи для забезпечення явки потерпілого в суд.

Обвинувачений ОСОБА_7 поштовим зв`язком скерував в суд першої інстанції клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього і таке було отримано судом 11.05.2023.

З матеріалів справи вбачається, що дане кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України було розпочате слідчим за заявою потерпілого ОСОБА_10 , тобто належить до проваджень, що здійснюється у формі приватного обвинувачення відповідно до ч.1 ст. 477 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Зазначеної вимоги судом першої інстанції не дотримано оскільки ні потерпілий, ні представник потерпілого не подавали заяви про відмову від обвинувачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа №288/1158/16), вказано на те, що «критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи не притягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Однак колегія суддів звертає увагу на те, що інтереси держави, яку представляє в суді сторона обвинувачення, також враховані чинним законодавством.

Так, відповідно до п.7 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в тому разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник, відмовився від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Підстави для відмови від підтримання державного обвинувачення встановлено ст.340 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.340 КПК України, якщо в результаті судового розгляду прокурор дійде переконання, що пред`явлене особі обвинувачення не підтверджується, він після виконання вимог ст.341 цього Кодексу повинен відмовитись від підтримання державного обвинувачення і викласти мотиви відмови у своїй постанові, яка долучається до матеріалів кримінального провадження.

Норми ст.340 КПК України також регламентують подальшу процедуру розгляду кримінального провадження внаслідок відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення, зокрема головуючий роз`яснює потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді.

Ч.3 ст.340 КПК України вбачається, що якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді, головуючий надає йому час, необхідний для підготовки до судового розгляду.

Відповідно до ч.6 ст.340 КПК України повторне неприбуття в судове засідання потерпілого, який був викликаний у встановленому цим Кодексом порядку (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом у інший спосіб), без поважних причин або без повідомлення про причини неприбуття після настання обставин, передбачених у частинах другій і третій цієї статті, прирівнюється до його відмови від обвинувачення і має наслідки закриття кримінального провадження за відповідним обвинуваченням.

Верховний Суд звернув увагу на те, що ст. 340 КПК України викладена законодавцем у певній послідовності і це означає, що одній дії має передувати інша. Тобто суд має право застосувати положення ч. 6 цієї статті лише після відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення (постанова Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №367/3236/19).

У даному кримінальному провадженні прокурор від пред`явленого обвинувачення не відмовлялася.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставинами, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, під час якого необхідно перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України 2012 року; у разі відповідності обвинувального акту КПК України призначити судовий розгляд під час якого повно та всебічно дослідити докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційній скарзі, перевірити правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 та у разі визнання винним, обґрунтувати призначене покарання чи прийняти інше рішення, тобто постановити законне та мотивоване рішення по справі, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: