УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 рокуслідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власниці майна ОСОБА_4 , представників власниці майна адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , представника КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження за № 0000733 від 26.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000733 від 26.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури.

Як зазначає слідчий у клопотанні, в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження було встановлено, що директором комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» ОСОБА_9 надаються вказівки завідувачам відділень очолюваного ним підприємства стосовно проведення оглядів пацієнтів, які направляються для обстежень з районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки міста Одеси, в ході яких підтверджуються або спростовуються діагнози, які в подальшому мають причинний зв`язок із захворюваннями, що впливають на непридатність до військової служби. ОСОБА_9 користуючись службовим становищем та довірчими стосунками із завідувачем рентгенорадіологічного відділення комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» - ОСОБА_10 , завідувачем терапевтичного відділення комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» - ОСОБА_11 , безпосередньо надає вказівки стосовно підтвердження «потрібних» діагнозів призовникам, для їх подальшого визнання непридатними до військової служби.

Також встановлено, що керівництвом некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» організовано злочинну схему з вимагання та отримання грошових коштів, переважно в іноземній валюті від родичів пацієнтів травматологічних відділень, які звертаються за лікарською допомогою із ендопротезування, в тому числі кульшового суглоба та колінних суглобів. До злочинної схеми залучено лікаря травматолога першого травматологічного відділення комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» ОСОБА_12 та завідуючого цього ж відділення - ОСОБА_13 . Вартість ендопротезів складає від чотирьох до п`яти тисяч євро, вказані грошові кошти розподіляються директором «Міська клінічна лікарня № 11» ОСОБА_9 на його власний розсуд та не обліковуються по бухгалтерії лікарні.

Окрім того, встановлено, що ОСОБА_9 може бути пов`язаний із особами, які за допомогою корупційної схеми, реалізують через медичні установи охорони здоров`я лікарські засоби, які передаються в якості гуманітарної допомоги з країн Європи. Отримані від цих оборудок кошти розподіляються між учасниками злочинної схеми. Особлива увага організаторів схеми приділяється вантажу з медичним устаткуванням, що використовується в серцево-судинній хірургії та протезування опорно-рухового апарату, аналоги яких на Україні відсутні. Також керівництво некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» передає до діагностичного центру приватного підприємства «Вита - Мед І», який здійснює діяльність на території МКЛ № 11 контрастні препарати для магнітно-резонансної томографії, що отримуються згідно бюджетних програм від департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради. Однак, контрастні препарати марки «Гадоліній» для магнітно-резонансної томографії виділяються для проведення безоплатних досліджень пацієнтам, яких доставляють до МКЛ № 11.

Також слідчий зазначає, що секретар головного лікаря КНП «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безпосередньо підшукує «клієнтів», курує підприємства, що проходять за договорами медичний огляд у даній лікарні та здійснює незаконний вплив від імені головного лікаря вказаного медичного закладу з метою внесення недостовірних відомостей та для подальшого проходження військово-лікарської комісії. Може мати причетність до членів злочинної групи, з числа медичних працівників, які за даними досудового розслідування безпосередньо вимагають та отримують неправомірну вигоду, приймаючи рішення щодо встановлення діагнозів непридатності до військової служби призовників. Виконує накази директора комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР ОСОБА_9 , в частині адміністративних питань та зв`язка з лікарським складом, а також конкретних пацієнтів, які направлялись або особисто звернулись до лікарні з метою встановлення «потрібного» діагнозу, для їх подальшого визнання непридатними до військової служби.

За таких обставин, 12.09.2023 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки Hyawei Smart 2016 IMEI НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картками: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

-штамп «ВАРТІСТЬ ПІДЛЯГАЄ ВІДШКОДУВАННЮ»;

-штамп «КУ МКЛ №11 поліклінічне відділення»;

-печатку «Поліклінічне віділення №11 МКЛ№11 лікарська консультативна комісія»;

-силіконовий відтиск від печатки «для листків непрацездатності»;

-силіконовий відтиск від печатки «Поліклінічне відділення» МКЛ№11;

-витяг з наказу Мінекономіки про бронювання ОСОБА_14 на 4-х аркушах;

-медичну документацію з МКЛ№11 на 8-ми аркушах.

Постановою слідчого 13.09.2023 року перелічене вище майно, вилучене в ході обшуку, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки є достатньо підстав вважати, що вказане майно є предметом та об`єктом протиправних дій та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз із залученням судових експертів.

Як зазначає слідчий, вилучене майно має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також може бути використане, як докази у кримінальному провадженні.

Таким чином, з метою збереження вилученого майна яке визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

У судовому засіданні

Прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та просив клопотання задовольнити. Зазначив, що обшук було проведено на законних підставах, вилучене майно може містити у собі інформацію щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження. У клопотанні дійсно не роз`яснено конкретно перелік медичної документації, на яку він просить накласти арешт, проте він запевняє, що вказана документація належить особі у якої її було вилучено ОСОБА_15 .

Представник власниці майна адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначив, що у клопотанні не зазначено підстави з яких необхідно здійснити арешт майна. Також, звернув увагу на те, що ствердження автора клопотання про те, що під час обшуку було виявлено та вилучено речі, які мають вагоме значення для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні свідчить про намагання автора ввести суд в оману та створити видимість законності своїм свавільним діям. Зі слів ОСОБА_4 12.09.2023 року приблизно об 11 год. 30 хв. до неї на роботу прибули дві особи, один з них представився - ОСОБА_16 , який показав своє посвідчення, був разом з ОСОБА_17 та сказав, щоб вона пройшла з ними і взяла свої особисті речі. На території КНП «МКЛ №11» ОМР біля арки головного входу ОСОБА_18 забрав, без будь якого документу, у неї її мобільний телефон та передав його ОСОБА_19 . Потім вона поїхала в машині з ОСОБА_20 до себе до дому. ОСОБА_4 , приймаючи наказ таким, що не можна не виконати, побоюючись була змушена назвати номер коду « НОМЕР_5 ». Дорогою до додому телефон перебував у машині співробітника поліції, саме у ОСОБА_20 біля її будинку ОСОБА_20 передав телефон слідчому ОСОБА_21 і вже ОСОБА_21 поклав телефон у передпокої на поличку, у ОСОБА_15 вдома та вилучив його в ході обшуку. Слідчий СУ ГУ НП в Одеській області ОСОБА_21 без відповідного процесуального доручення слідчого, без належного оформлення процесуальних повноважень (доручення слідчого) залучив О/У ДВБ НПУ ОСОБА_20 та ОСОБА_22 та 12.09.2023 року незаконно провів обшук. Відповідно до протоколу обшуку було здійснено незаконний огляд, без складання відповідно протоколу, мобільного телефону, тобто без дозволу слідчого судді здійснено доступ до персональних даних, що свідчить про незаконний доступ до таємниці листування. Без відповідної ухвали слідчого судді, слідчий ОСОБА_21 , разом з особами ОСОБА_16 та ОСОБА_17 здійснили незаконне вилучення у гр. ОСОБА_4 мобільного телефону, який мстить таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, що передаються засобами зв`язку та втручання в особисті її права, які гарантовані Державою. Вказані співробтники скоїли злочин, який передбачений ч. 1 ст. 163 КК України. Відповідно до чого представником власниці майна подано до Одеської обласної прокуратури повідомлення про вчинений злочин. Представник зазначив, що ухвала слідчого судді від 05.09.2023 року, якою надано дозвіл на проведення обшуку не відповідає вимогам ч. 1, ч. 5 ст. 234, ст. 235 КПК України. Лексика змісту ухвали свідчить про його складання не суддею. Аналіз мотивувальної частини ухвали слідчої судді від 05.09.2023 року не відповідає вимогам закону. ОСОБА_15 в рамках кримінального провадження не повідомлено про підозру, незрозуміло на яких підставах її майно було вилучено. Мобільний телефон ОСОБА_4 не зазначений в ухвалі слідчої судді про надання дозволу на обшук та був вилучений незаконним шляхом. За викладених обставин, представник власниці майна просив у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити та повернути незаконно вилучено майно власниці ОСОБА_15 .

Представник власниці майна адвокат ОСОБА_6 підтримала думку представника ОСОБА_5 та просила відмовити у задоволенні клопотання з огляду на його необґрунтованість.

Власниця майна ОСОБА_15 підтримала думку своїх представників.

Представник КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР ОСОБА_7 зазначила, що вилучені у ОСОБА_4 штампи та відтиски від печаток не є власністю лікарні, так як мали бути знищені. Щодо медичної документації зазначила, що вона не розуміє на яку саме документацію просить накласти арешт сторона обвинувачення та чи належить вилучена документація лікарні. Відповідно до чого вона вважає клопотання необґрунтованим та невизначеним.

Слідчий ОСОБА_21 та оперуповноважений ОСОБА_18 в судове засідання не з`явилися, хоча викликалися до суду для надання пояснень за клопотанням представника власниці майна адвоката ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Частина 1 статті 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді зазначеного клопотання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000733 від 26.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудове розслідування в рамках вказаного кримінального провадження проводиться за фактом організації злочинної схеми з виготовлення документів на підставі яких приймаються рішення щодо непридатності до військової служби призовників.

12.09.2023 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки Hyawei Smart 2016 IMEI НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картками: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

-штамп «ВАРТІСТЬ ПІДЛЯГАЄ ВІДШКОДУВАННЮ»;

-штамп «КУ МКЛ №11 поліклінічне відділення»;

-печатку «Поліклінічне віділення №11 МКЛ№11 лікарська консультативна комісія»;

-силіконовий відтиск від печатки «для листків непрацездатності»;

-силіконовий відтиск від печатки «Поліклінічне відділення» МКЛ№11;

-витяг з наказу Мінекономіки про бронювання ОСОБА_14 на 4-х аркушах;

-медичну документацію з МКЛ№11 на 8-ми аркушах.

З метою збереження вказаного тимчасово вилученого майна, яке визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий у клопотанні визначив метою накладення арешту на вилучене майно, його збереження як речових доказів, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послалася на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Так, слідчому судді незрозуміло з яких підстав слідчий та прокурор прийшли до висновку, що вилучене під час обшуку майно може містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження та які саме відомості воно може містити, відповідно до чого неможливо встановити мету накладення арешту на майно.

Слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не було доведено відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, зокрема, не було доведено його відношення до розслідуваного к/п № 0000733 від 26.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України та яким чином зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначалося про те, що вилучене майно є речовими доказами та відноситься до речей, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема підтвердження або спростування факту вчинення кримінальних правопорушень.

Однак, до клопотання про арешт майна жодного доказу на обґрунтування відповідності тимчасово вилученого майна категорії речових доказів та підстав для накладення арешту на вилучене майно додано не було.

Також, відповідно до вимог ст. 171 КПК України прокурор не довів зв`язок між кримінальними правопорушеннями, які розслідуються в рамках кримінального провадження та майном яке належить третій особі ОСОБА_4 .

Так, слідчий зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що є секретарем головного лікаря КНП «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради та безпосередньо підшукує «клієнтів», курує підприємства, що проходять за договорами медичний огляд у даній лікарні та здійснює незаконний вплив від імені головного лікаря вказаного медичного закладу з метою внесення недостовірних відомостей та для подальшого проходження військово-лікарської комісії. Може мати причетність до членів злочинної групи, з числа медичних працівників, які за даними досудового розслідування безпосередньо вимагають та отримують неправомірну вигоду, приймаючи рішення щодо встановлення діагнозів непридатності до військової служби призовників. Виконує накази директора комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР ОСОБА_9 , в частині адміністративних питань та зв`язків з лікарським складом, а також конкретних пацієнтів, які направлялись або особисто звернулись до лікарні з метою встановлення «потрібного» діагнозу, для їх подальшого визнання непридатними до військової служби.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин слідчим до клопотання не долучено та прокурором у судовому засіданні не наведено.

Про підозру власниці майна ОСОБА_15 у вказаному кримінальному провадженні не повідомлено.

На думку слідчого судді прокурором не доведено на даний час, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власниці майна ОСОБА_4 , про який йдеться в клопотанні.

Прокурором не зазначено та необґрунтовано, що вилучене в ході проведення обшуку майно відповідає хоча б одному із критеріїв речових доказів в рамках кримінального провадження, відсутнє також обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, що позбавляє можливості встановити відповідність вилученого майна категорії речових доказів. Сторона обвинувачення в клопотанні лише формально посилається на норми кримінального процесуального законодавства.

Крім того, у разі накладення арешту на майно власниця майна не матиме можливості у повній мірі використовувати та розпоряджатися належним їй майном, адже будуть діяти обмеження в частині арешту майна власника.

За таких обставин, слідчий суддя не може прийти до переконання, що на теперішній час арешт майна буде відповідати засадам розумності та співмірності, а відповідно, й що такий захід забезпечення обґрунтовано обмежувати право власності власника майна.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, враховуючи необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, оскільки в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а також стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власниці майна, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення про арешт майна задоволенню не підлягає, а тимчасово вилучене майно необхідно повернути особі у якої його було вилучено.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження за № 0000733 від 26.10.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України відмовити.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки Hyawei Smart 2016 IMEI НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картками: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ;

- штамп «ВАРТІСТЬ ПІДЛЯГАЄ ВІДШКОДУВАННЮ»;

- штамп «КУ МКЛ №11 поліклінічне відділення»;

- печатка «Поліклінічне віділення №11 МКЛ№11 лікарська консультативна комісія»;

- силіконовий відтиск від печатки «для листків непрацездатності»;

- силіконовий відтиск від печатки «Поліклінічне відділення» МКЛ№11; 5

- витяг з наказу Мінекономіки про бронювання ОСОБА_14 на 4-х аркушах;

- медичну документацію з МКЛ№11 на 8-ми аркушах повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1