Провадження №1-кп/761/3267/2023
В И Р О К

іменем України

11 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000751 від 23.05.2023, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має статус учасника бойових дій, проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону від 13 грудня 2022 року),

за участю:

секретаря - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону від 13 грудня 2022 року), за наступних обставин.

08.10.2019 ОСОБА_2 призвано на строкову військову службу до лав ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 250 від 20.11.2019 ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, 12.02.2020 ОСОБА_2 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки.

Згідно з положеннями ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, надалі Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 341/2022 від 22.05.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України № 451/2023 від 26 липня 2023 року воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, а Указом Президента України № №734/2023 від 06 листопада 2023 року воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, убезпечення Збройних Сил У країни військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 104 від 11.04.2023, солдата ОСОБА_2 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 механізованого відділення 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу відповідних командирів (начальників), близько о 18 год 00 хв 16.04.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

10.07.2023, близько 14 год 20 хв солдат ОСОБА_2 розуміючи протиправність своїх дій, добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві та заявив про себе.

Таким чином, ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем за контрактом, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину без поважних причин, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону від 13 грудня 2022 року).

Обвинувачений ОСОБА_2 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю та розказав про обставини скоєного так, як зазначено в обвинувальному акті.

Так, ОСОБА_2 суду пояснив, що 08.10.2019 року він був призваний на строкову службу, і в подальшому, 12.02.2020 він уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Під час проходження служби до 24 лютого 2022 року двічі був у місті Краматорську, у зв`язку із чим отримав статус учасника бойових дій

Розповів, що після початку широкомаштабної збройної агресії його підрозділ в рамках ротації повернули до міста Києва за місцем дислокації.

У квітні 2023 року він дізнався про загибель дядька та вирішив самовільно залишити військову службу через сильний страх. Про свій емоційний стан він нікому не розповідав, за допомогою не звертався, натомість 16 квітня 2023 року він самовільно залишив розташування військової частини та поїхав додому. Будучи вдома він орендував для себе квартиру, де і проживав до липня 2023 року. Згодом він опанував себе і коли у липні йому зателефонували з військової частини і повідомили, що подали на нього документи як на військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, він вирішив повернутись на службу. Так, 10.07.2023 він самостійно добровільно повернувся до військової частини, поїхав у службу військового правопорядку, звідки його спрямували до ДБР.

Зазначає, що йому було відомо про кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини, при цьому жодних поважних причин для нез`явлення на службу в цей період у нього не було.

Обвинувачений ОСОБА_2 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону від 13 грудня 2022 року), винним визнав себе повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчиненому військовослужбовцем за контрактом в умовах воєнного стану, та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону від 13 грудня 2022 року).

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, дані, які характеризують його особу, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, проходить військову службу за контрактом у Збройних силах України, одружений, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, за місцем служби характеризується як військовослужбовець із низькою виконавчою дисципліною.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_2 вчинив тяжкий злочин.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_2 суд відносить щире каяття та з`явлення із зізнанням.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_2 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону від 13 грудня 2022 року).

З урахуванням вищевикладеного, конкретних обставин скоєння злочину та підвищеної суспільної небезпеки скоєного, особи обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону від 13 грудня 2022 року), оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому суд зазначає, що у зв`язку із набранням 27 січня 2023 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, посилено кримінальну відповідальність за вчинення військових кримінальних правопорушень, та обмежено застосування ст.ст. 69,75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення ОСОБА_2 покарання із застосуванням положень ст.ст. 69,75 КК України.

Крім того, з урахуванням особи обвинуваченого, його службової характеристики, та вищевказаних конкретних обставин кримінального провадження, того, що ОСОБА_2 , будучи обізнаним про посилення відповідальності за самовільне залишення військовослужбовцями військових частин, разом з цим вказані обставини не стали належним запобіжником для вчинення відповідних дій ОСОБА_2 , суд не знаходить підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання до ОСОБА_2 , з огляду, зокрема і на те, що застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, які під час воєнного стану вчиняють злочини направлені на протиправне ухилення від проходження військової служби, або інші порушення встановленого порядку несення військової служби, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, що призведе до завдання дедалі більшої шкоди державі та суспільним інтересам в умовах воєнного стану.

Цивільний позов у справі не заявлений, процесуальні витрати, речові докази відсутні.

Відомості про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого суду не надано, із клопотаннями про його застосуванням сторона обвинувачення до суду не зверталась. Отже питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_2 визнати винуватим за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону від 13 грудня 2022 року) і призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з урахуванням положень ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1