ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4009/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/635/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 408 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000060 від 12.01.2023 за частиною 4 статті 408 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого задоволено, відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 18 лютого 2024 року включно. Визначено суму застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, при внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти з покладенням обов`язків: 1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу від 21.12.2023 скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на інший більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою або зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів, що становить 58400 гривень. В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений вказує, що суд порушив вимоги статті 186 КПК України, відмовивши у невідкладному розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу, яке було подане ще 14.12.2023, чим порушено вимоги статті 22 КПК України. Вказує, що вже понад пів року перебуває під вартою. Ризики, на які посилається прокурор не обґрунтовані. Клопотання прокурора не відповідає вимогам статті 184 КПК України. Суд навіть не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу чи зменшення розміру застави. Суд не зазначив, якими доказами, дослідженими в судовому засіданні, обґрунтовується наявність ризиків. Зазначає, що діяння кваліфіковано не правильно, тому обвинувачений сам зацікавлений у швидкому розгляді справи. Зазначає, що не є соціально-небезпечною особою, має постійне місце проживання, будинок, дружину, яка на момент ухвалення судового рішення перебувала на останньому місяці вагітності, до мобілізації був працевлаштований та мав стабільний дохід. Вказане свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків. Родина на даний час не отримує соціальної допомоги, тому потребує підтримки. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для її задоволення. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного. Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою. Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 8 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 - 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання винуватим, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами клопотання прокурора та висновками суду щодо наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи особливості конкретної справи, кваліфікацію інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, та положення статтей 176, 182 КПК України. Крім того, як зазначено у клопотанні прокурора, більшість свідків у кримінальному провадженні є військовослужбовцями та разом з обвинуваченим проходили службу в одній і тій же частині, що об`єктивно свідчить про наявність ризику впливу на вказаних учасників провадження. Щодо незгоди обвинуваченого з кваліфікацією злочину, то суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження, а саме під час апеляційного перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення. Обґрунтованість підозри, яка стала підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, це сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. У клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою наведені достатні відомості, які вказують на причетність особи до інкримінованого злочину та наявність підстав, визначених КПК України, для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Розгляд судом клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з недотриманням строку, визначеного частиною 4 статті 201 КПК України, не є безумовною підставою для скасування судового рішення та не свідчить, що у продовження строку тримання під вартою відпала потреба. З приводу розміру застави, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Санкція злочину, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Таким чином, розмір застави, визначено судом в мінімальних межах, передбачених пунктом 3 частини 5 статті 182 КПК України та підстав для його зменшення, як про це просить обвинувачений, апеляційним судом не встановлено. ОСОБА_6 в апеляційній скарзі посилається на наявність у нього соціальних зв`язків, родини, місця проживання. Однак, на переконання суду апеляційної інстанції, наведені обвинуваченим обставини не є достатньою гарантією дотриманням ним процесуальних обов`язків, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення. Крім того, судом визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який є більш м`яким, порівняно з триманням під вартою, при внесенні якої обвинувачений підлягає звільненню з-під варти з покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків. Колегія суддів вважає, що у випадку внесення саме такого розміру застави, обвинувачений під загрозою її втрати, буде виконувати покладені на нього обов`язки. Враховуючи встановлені обставини, на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, що існували при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність та виправдовують подальше тримання особи під вартою. У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: