Справа 369/2175/15-к Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1465/2024 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000265 від 21.01.2015 року за апеляційними скаргами прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_9 , та спільної апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велика Бугаївка Васильківського району Київської області, громадянки України, маючу вищу освіту, одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

скасований вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2015 року за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із нововиявленими обставинами;

ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України;

цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 290 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія» на користь потерпілої ОСОБА_9 , 16 536 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

врешті позовних вимог відмовлено;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 21 січня 2015 року, приблизно о 08 годині, керуючи автомобілем марки «Chevrolet Niva», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Знам`янка зі сторони міста Обухів в напрямку до міста Києва, проявила неуважність, не слідкувала за дорожньою обстановкою та її зміною, а тому не обрала безпечної швидкості руху, в результаті чого допустила виїзд на металевий колесовідбійник, котрий розділяє зустрічні потоки протилежних напрямків. В подальшому автомобіль, продовживши рух, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , котра перетинала проїжджу частину автодороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля в межах пішохідного переходу на дозволяючий сигнал світлофора. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень смерть потерпілої ОСОБА_12 настала того ж дня в лікарні. Порушення ОСОБА_8 вимог пунктів 1.5, 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

В апеляційній скарзі потерпілої указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , безпідставно застосовано положення ст.75 КК України оскільки суд не в повній мірі врахував обтяжуючі обставини скоєння злочину, та тяжкі наслідки, які настали в результаті вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Звернула увагу на те, що грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у виді спричинення смерті ОСОБА_12 . Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 не визнала усіх обставин кримінального правопорушення, у вчиненому не розкаялась, перед потерпілою не вибачилась. Звернула увагу, що після вчинення кримінального правопорушення медичної або іншої допомоги потерпілій не надала, шкоду відшкодувала лише частково в меншій її частині. При цьому, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання обвинуваченій ОСОБА_8 . На думку апелянта, призначене покарання обвинуваченій не може забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримання Правил дорожнього руху та запобігання вчиненню нових злочинів. Звернула увагу на те, що 26 квітня 2018 року, суд першої інстанції виніс ухвалу, якою зупинив виконання вироку Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 , яким остання була засуджена до 4 років позбавлення волі та змінив запобіжний захід до неї з тримання під вартою на особисте зобов`язання. Дана зміна запобіжного заходу та звільнення ОСОБА_8 з-під варти є незаконною, оскільки обвинувачена на момент звільнення з-під варти відбувала покарання за вироком Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2016 року, тимчасово перебуваючи в ДУ «Київський слідчий ізолятор». Враховуючи викладене, суд, у непередбачений КПК України спосіб, звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання, при цьому зупинивши виконання вироку суду вищої інстанції. Просила вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В спільній апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок його суворості. Апелянти указали на те, що при ухваленні вироку, суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченої ОСОБА_8 , яка пояснила, що причиною дорожньо-транспортної пригоди вважала позашляховик, який різко виїхав на смугу руху обвинуваченої та різко почав гальмувати, тим самим створив їй аварійну ситуацію. Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що бачила на автодорозі, як автомобіль «Нива» почав крутитись на дорозі та надала флеш-носій з відеозаписом з відеореєстратора, який встановлений в автомобілі. При перегляді відеозапису наданого свідком ОСОБА_13 , вбачається рух позашляховика, який маневрує та зупиняється на червоний сигнал світлофора. Окрім цього, свідок ОСОБА_14 пояснив, що керуючи автомобілем при під`їзді до повороту в районі с. Лісники, несподівано автомобіль марки «Нива» виїхав перед його автомобілем та вдарився в колесовідбійник, після чого автомобіль почало крутити та відкинуло в іншу сторону. При цьому, в правій смузі руху за «стоп-лінією» передніми колесами на пішохідній зебрі зупинився позашляховик. Апелянти не погоджуються із висновком суду про причини настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такі висновки не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, на досліджених та оцінених доказах з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та містять протиріччя з експертними висновками, які були досліджені в судових засіданнях. На переконання апелянтів, причиною події, яка відбулась 21 січня 2015 року було порушення саме водієм невстановленого автомобіля типу позашляховик вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України та саме такі дії водія типу позашляховик знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку із цим, місцевим судом було помилково встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 порушила вимоги п. 10.1 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Також, судом не взято до уваги висновок висловлений у постанові судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05 листопада 2015 року про те, що у випадку дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діями кожного з них та наслідками, які настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку, з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому, виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом. Відповідно до вироку, суд констатував у діях водія невстановленого автомобіля невідповідність вимогам п. 10.1 та п. 10.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого ОСОБА_8 потрапила в аварійну ситуацію. Проте, юридичної оцінки діям невстановленого водія, судом у вироку не надано. Судом не з`ясовано хто з водіїв і якими діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі й аварійну ситуацію, хоча, як правило, в причинному зв`язку з наслідками визнаються порушення правил безпеки руху з боку того водія, який створив аварійну ситуацію, хто з них мав більшу можливість уникнути зіткнення. Просили вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдати у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінального правопорушення; цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої моральної шкоди залишити без розгляду; процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні віднести за рахунок держави.

В апеляційній скарзі прокурора вказано на незаконність вироку у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування скарги вказав на те, що захисником було подано заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, в якій захисник посилався на положення п.5 ч.2 ст.459 КПК України. В обґрунтування поданої заяви захисник зазначив, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, після постановлення вироку Апеляційним судом Київської області від 22 березня 2016 року, захисником виявлено, що Києво-Святошинським районним судом Київської області не було досліджено флеш-картку з відеореєстратора, на якому чітко видно механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що співпадає із поясненнями засудженої ОСОБА_8 . Прокурор вказав на те, що при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження стороні захисту було відкрито усі матеріали зібрані під час досудового розслідування в тому числі й носій із записом відеореєстратора разом з протоколом огляду останнього. Окрім цього, надалі під час первісного судового розгляду вказаний доказ був долучений прокурором у судовому засіданні. У зв`язку із цим, дана обставина була відомою суду на час судового розгляду та відповідно, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, а тому на думку прокурора не може бути визнана нововиявленою обставиною, відповідно до положень ст.459 КПК України. На думку прокурора, місцевий суд мав відмовити у відкритті провадження за заявою захисника щодо перегляду кримінального провадження за нововиявленими обставинами у зв`язку із відсутністю достатніх на те підстав. Таким чином, в оскаржуваному вироку, суд першої інстанції замість перегляду законності визнання обвинуваченої винуватою у вчиненні інкримінованого правопорушення, здійснив перегляд призначеного покарання за вироком Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_15 від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки, чим вийшов за межі повноважень під час перегляду кримінального провадження за нововиявленими обставинами. Просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції заяви захисника обвинуваченої ОСОБА_8 щодо перегляду провадження за нововиявленими обставинами.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник заперечував проти доводів прокурора, вважав її необґрунтованою та такою, яка не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. Звернув увагу на те, що у матеріалах справи наявні докази, які виправдовують ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а спільну апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченої та її захисника, які подану ними апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили задовольнити, заперечували проти апеляційної скарги як прокурора, так і потерпілої;

потерпілу та представника потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої, підтвердили її доводи і просили цю скаргу задовольнити у повному обсязі, апеляційну скаргу прокурора підтримали частково, а апеляційну скаргу сторони захисту вважали необґрунтованою, просили залишити її без задоволення;

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав у повному обсязі, апеляційну скаргу потерпілої підтримав частково та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга потерпілої - до часткового задоволення і не підлягає до задоволення апеляційна скарга обвинуваченої та захисника.

Відповідно до положень Глави 34 КПК України судові рішення можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Відповідно до п.4 ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються зокрема інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Скасувавши вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2015 року щодо ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами суд першої інстанції у вироку фактично таких обставин не навів. Пославшись у вироку на відеозапис події, зафіксований на CD диску, який знаходився у матеріалах кримінального провадження, а також на висновок експерта, що зроблений після набрання вироком законної сили, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що указаний відеозапис був приєднаний до матеріалів кримінального провадження, на час ухвалення вироку як судом першої, так і судом апеляційної інстанції знаходився у матеріалах справи. Тобто, обставини, які встановлюються за допомогою цього відеозапису були відомі суду на час ухвалення вироку, а тому визнання їх нововиявленими суперечить положенням п.4 ч.2 ст.459 КПК України, а відповідне рішення суду першої інстанції не можливо визнати таким, яке ґрунтується на вимогах закону.

Як зазначалось вище, нововиявленими є обставини які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Скасувавши попередній вирок за нововиявленими обставинам, суд першої інстанції, за наявності таких обставин ухвалив щодо ОСОБА_8 обвинувальний вирок за тією же самою статтею Особливої частини КК України, що і попередній вирок та у межах первісного обвинувачення. Будь-яких мотивів, які би заслуговували на увагу, про необхідність спочатку скасування вироку, а потім знову ухвалення аналогічного вироку в частині доведеності вини ОСОБА_8 та кваліфікації її дій судом першої інстанції у вироку не наведено.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що за змістом ч.2 ст.459 КПК України будь-які фактичні обставини, що встановлюються із джерел доказів, здобутих після ухвалення рішень у справі, що набрали законної сили, не можуть розцінюватись як нововиявлені обставини.

За змістом Глави 34 КПК України в цілому та ст. 459 КПК України зокрема, допущені під час судового чи апеляційного провадження неповнота розгляду, невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону є підставами для перегляду судового рішення у апеляційному чи касаційному порядку і не можуть бути підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Неврахування зазначених вище вимог кримінального процесуального закону призвело до ухвалення судом першої рішення, яке не відповідає положенням ст. 370 КПК України в частині законності та обґрунтованості вироку, а тому вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню із підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 409 КПК України.

Оскільки учасниками судового провадження не було заявлено клопотань про повторне дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити нове рішення у цій справі по суті, оскільки ухвалення такого рішення вимагає необхідності переоцінки доказів, що може бути зроблено лише за наслідком їх повторного дослідження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити це за відсутності відповідного клопотання. Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Якщо за результатами нового розгляду суд першої інстанції прийде до переконання про необхідність скасування попереднього вироку у зв`язку із нововиявленими обставинами та буде доведена вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину у обсязі обвинувачення, що було доведено раніше, призначення їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України за відсутності нових обставин, які можуть істотно вплинути на вид та розмір призначуваного покарання, необхідно вважати неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме покарання таким, яке не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року задовольнити частково.

Спільну апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

___________________________ _______________________________ ___________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4