Справа № 953/5274/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2024 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про знання арешту у справі №953/5274/22 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньо-спеціально освітою, не судимого, розлученого, працюючого інкасатором-водієм в АТ «ПУМБ», маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України,

встановив:

08 лютого 2024 р. ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із заявою про зняття арешту з транспортного засобу «Opel Insignia», р.н. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , 2010 року випуску.

Обґрунтовуючи подану заяву ОСОБА_3 посилався на те, що 02.01.2024 р. він на аукціоні, який проводився ДП «Сетам», в межах виконавчого провадження за виконавчим листом №953/5274/22, виданого 20.02.2023 Київським районним судом м. Харкова про примусове стягнення, в рахунок відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, в межах кримінального провадження №0001665 від 06.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, щодо ОСОБА_4 , придбав транспортний засіб «Opel Insignia», р.н. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , 2010 року випуску, та ним, як добросовісним набувачем було здійснено оплату в сумі 236 666, 00 грн. Однак, у зв`язку з накладенням ухвалою Київського районного суду м. Харкова арешту, на вищезазначений транспортний засіб, порушуються його права як власника, внаслідок чого він вимушений звернутися до суду з даною заявою.

До судового засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, учасники справи не з`явились. ОСОБА_3 та прокурор подали заяви про розгляд заяви за їх відсутності, інші учасники - причину неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.5 ст.538 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи, що учасники процесу належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне:

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів (ч.1 ст.539 КПК України).У пункті 1 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03.06.2016 року № 5 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

19.08.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова накладено арешт на транспортний засіб «Opel Insignia», р.н. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , 2010 року випуску, сірого кольору, який належить ОСОБА_4

25.11.2022 вироком Київського районного суду м. Харкова, залишеного без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.02.2023, ОСОБА_4 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та йому призначеного покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 5р. 3м. позбавлення волі з конфіскацією майна, стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ «ПУМБ», в рахунок відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 231 000 грн.

Вищезазначений вироку набув 06.02.2023 р.

15.01.2024 р. головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №953/5274/22, виданого 20.02.2023 Київським районним судом м. Харкова про стягнення, рахунок відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 231 100 грн., з ОСОБА_4 на користь АТ «ПУМБ», відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» передано на реалізацію транспортний засіб «Opel Insignia», р.н. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , 2010 року випуску, сірого кольору, який належить ОСОБА_4 на праві власності, про що свідчить Акт про проведені електронні торги від 15.01.2024 р., протокол проведення електронних торгів №603281 від 02.01.2024р.

Відповідно до протоколу про проведенні електронні торги №603281 від 02.01.2024, виданого ДП «Сетам», переможцем визнано ОСОБА_3 , сума внесена переможцем електронного аукціону за придбане майно становить 236 666 грн.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Частиною 5 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідност.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява 31107/96, п. 58). Вимога, щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994рр.; справа «Кушог проти Болгарії» від 10 травня 2007р.).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982р. у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986р. у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається«Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`сування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі" Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі"Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення реалізації переможцем електронних торгів ОСОБА_3 набутого права, та виконання судового рішення в частині відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 131,170-173,174,175, КПК України, суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_3 про знання арешту у справі №953/5274/22, - задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2022, на транспортний засіб «Opel Insignia», р.н. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , 2010 року випуску, сірого кольору, - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не подана.

Суддя ОСОБА_1