Номер провадження: 11-кп/813/2060/23
Справа № 509/2283/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000296 від 21 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Одеса, українець за національністю, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених

обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року

ОСОБА_10 визнаний винувати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з випробуванням на іспитовий строк 1 рік з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок строку покарання відраховується з моменту проголошення вироку.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволений частково .

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 15 000 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами та стосовно процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Оскарженим вироком встановлено, що 21 лютого 2020 року в 05.00 годин ОСОБА_10 перебуваючи на території академмістечка «Совіньон» по вулиці Приміській в селі Лиманка Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин з колишньою співмешканкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її співмешканцем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вирішив вчинити дії, направлені на пошкодження автомобілю останнього, шляхом його підпалу, для чого заздалегідь підготував для вчинення дві скляні пляшки з саморобним гнітом, в які залив горючу речовину.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення умисного пошкодження майна, шляхом його підпалу ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи можливість настання злочинних наслідків у вигляді реальної небезпеки для життя і здоров`я людей, які проживають на території академмістечка, розташованого за вищевказаною адресою, на котрій був припаркований автомобіль, та внаслідок вибуху автомобіля, реальну загрозу життю та здоров`ю людей, направився на територію академмістечка «Савіньон», що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, вул. Приміська,1, де будучи добре обізнаним про марку та модель автомобілю ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, знаходячись біля паркану ззовні, здійснивши підпал фрагменту тканини, що знаходився в скляних пляшках з горючою речовиною кинув їх в сторону автомобіля марки «Jeep Cherokee» д/н НОМЕР_1 , але полум`я було погашено та попереджено заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_7 на суму 335905 (триста тридцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 03 копійки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просив вирок скасувати в частині стягнення моральної шкоди та компенсації судових витрат, а саме стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину, у розмірі 200 000 гривень та судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 40 000 гривень.

Представник потерпілого зазначив, що приймаючи до уваги характер і тривалість моральних страждань потерпілого, обставини за яких йому було завдано моральної шкоди, ступінь вини обвинуваченого, який не здійснив жодного дієвого заходу для добровільного відшкодування такого виду шкоди, суд необґрунтовано відмовив в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди у заявленому обсязі.

Крім того, суд безпідставно відмовив потерпілому у стягненні з обвинуваченого судових витрат на правову допомогу в сумі 40 000 гривень.

Надання суду доказів фактичного здійснення виплати гонорару адвокату законом не вимагається, а тому відповідні квитанції і не були надані потерпілим.

Апелянт зазначив, що гонорар може бути сплачений за договором і після набрання вироком законної сили.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржений вирок без змін.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації його дій, та призначене покарання, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення у повному обсязі цивільного позову потерпілого, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими, з огляду на таке.

Положеннями ч.1 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Відповідно до п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Суд першої інстанції вважав доведеним наявність заподіяння моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_10 .

Відповідно до змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції врахував, що внаслідок противоправної поведінки обвинуваченого (цивільного відповідача), цивільний позивач зазнав страху за своє життя та існування свого майна, у зв`язку з чим був змінений спосіб його життя, були заподіяні сильні душевні страждання, які були перенесені цивільним позивачем безпосередньо після противоправної поведінки цивільного відповідача, дані обставини свідчать про те, що позивачу була завдані моральні страждання, а тому з урахуванням матеріального та сімейного становища цивільного відповідача та цивільного позивача відповідно до ст.23,1167 ЦК України, суд першої інстанції вважав можливим стягнути з цивільного відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

В свою чергу, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо розміру заподіяної потерпілому моральної шкоди.

Так, зокрема, суд першої інстанції не врахував обставини за яких потерпілому було завдано моральної шкоди, ступінь вини обвинуваченого, який не здійснив жодного дієвого заходу для добровільного відшкодування такого виду шкоди.

Внаслідок стресової ситуації у потерпілого погіршився сон, збільшився рівень тривожності, підвищився нервовий стан.

Крім того, внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 у потерпілого ОСОБА_7 з`явилося відчуття постійного тривоги за своє майно, за своє життя та здоров`я.

Апеляційний суд зазначає, що на час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 не відшкодував жодним чином завдану потерпілому моральну шкоду.

Враховуючи викладене апеляційній суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень, що на думку апеляційного суду є справедливим і співрозмірним з понесеними потерпілим моральними стражданнями.

На думку апеляційного суду, саме такий розмір відшкодування компенсує тривалість та характер моральних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 в зв`язку з протиправним пошкодженням його майна.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив потерпілому у стягненні з обвинуваченого судових витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає обґрунтованими, з огляду на таке.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Цих вимог закону під час вирішення питання про процесуальні витрати потерпілого у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 судом першої інстанції не дотримано.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що, вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілим на оплату допомоги його представника, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду належних та допустимих доказів, сплати вищевказаних витрат з боку потерпілого та його представника суду не були надані.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на те, що, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Так, у постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід врахувати висновки Великої Палати у справі №755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Так, відповідно до договору про надання правової допомоги №542/21 від 11 грудня 2021 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зазначено, що між сторонами обумовлений гонорар в фіксованому розмірі 40 000 гривень.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілого пояснив, що, на теперішній час гонорар не сплачений, оскільки розгляд кримінального провадження не завершений.

Апеляційний суд приймає до уваги твердження представника потерпілого про те, що гонорар може бути сплачений за договором і після набрання вироком законної сили.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілого про наявність підстав для відшкодування витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до матеріалів кримінального провадження представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 приймав участь під час судового розгляду даного кримінального провадження шляхом написання цивільного позову та представлення інтересів потерпілого у трьох судових засіданнях.

Враховуючи критерії дійсності, обґрунтованості, розумності, реальності, пропорційності, співмірності розміру гонорару адвоката, керуючись принципами справедливості та верховенством права й виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, та відсутність, на теперішній час доказу сплати обумовленої договором суми гонорару, апеляційний суд дійшов висновку, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 20 000 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Згідно з п.2) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 3 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги представника потерпілого, у зв`язку з чим вважає за необхідне її частково задовольнити, а оскаржений вирок суду змінити.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 частково задовольнити.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року, яким ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, - змінити в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20 000 гривень.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4