У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000399 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця в м. Одесі, з вищою юридичною освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого як ФОП ОСОБА_6 , одруженого, який має двох дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.263 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції за

допомогою сервісу EASYCON)

обвинувачений ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з

ДУ «Одеський слідчий ізолятор»)

захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати. Кримінальне провадження №0000399, закрити.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 111 КК України - у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 70 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_6 , ухвалено обчислювати з моменту набрання законної сили вироком суду.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення та знаходження під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, а саме з 29.10.2022 року по день набрання законної сили цим вироком суду.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 8872 (вісім тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 32 копійки. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Зауважує, що розглядаючи кримінальне провадження стосовно нього на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежився його допитом та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. Натомість обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину повторно та рецидив злочину, що на думку обвинуваченого, є невірним. Пояснює, що день відбуття ним покарання співпадає з днем ухвалення оскаржуваного вироку, таким чином, з дня відбуття покарання за вчинення попереднього злочину і до моменту вчинення ним нового злочину, минуло більше шести років, а тому суд повинен був зауважити, що він раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Зазначає, що сторона обвинувачення просила призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, натомість суд обрав найбільш сувору міру покарання у виді довічного ув`язнення. На думку апелянта, суд першої інстанції перевищив свої повноваження, вийшов за межі, встановлені стороною обвинувачення чим погіршив його становище.

Звертає увагу, що при призначення покарання, суд мотивувався виключно особистістю обвинуваченого, його точкою зору, його політичними поглядами, ідеями, розумовим розвитком, вихованням, ініціативністю, в результаті чого вийшов за межі своїх повноважень та вдався до філології права, а не кримінального права та процесу. Вважає, що суд позбавив його Конституційного права на свободу думки.

Зауважує, що судом при призначення найсуворішої мір покарання, порушено вимоги ст.50,65 КК України, в яких зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

В цілому не погоджується з тим, що в його діях є наявний склад інкримінованого йому злочину, а саме державна зрада, оскільки не вважає, що існує суверенна держава Україна, а тому вважає логічним, що не можливо зрадити те, чого не має, навпаки вважає, що дії, які він вчиняв були «на благо всього братського народу», а тому вони не передбачали суспільно небезпечні наслідки.

Пояснює, що висновки суду відносно суб`єктивної сторони злочину (умисел і мета), з одного боку містять суттєві протиріччя з іншого боку не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду. Вважає, що кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, також підлягає закриттю.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 , будучи обізнаний про те, що на території України введений правовий режим - воєнний стан, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, у березні-квітні 2022 року (більш точні дата, час та місце не встановлені) з власної ініціативи вийшов на зв`язок із представниками спеціальних служб російської федерації та почав виконувати їх завдання із збору та передачі інформації щодо об`єктів критичної інфраструктури, дислокації та переміщення військових й військової техніки, тобто здійснив інтелектуальний перехід на бік ворога. Маючи злочинний умисел, який полягає в нанесенні шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, ОСОБА_6 вступив у співробітництво із представниками головного управління генерального штабу збройних сил російської федерації.

Так, ОСОБА_6 у період з квітня по травень 2022 року (більш точні дата та час не встановлені) здійснив об`їзд можливих місць дислокації військ та техніки збройних сил України на території Одеси та Одеської області та передав інформацію про місце дислокації військових у АДРЕСА_2 т.зв. «куратору» від спецслужби російської федерації з використанням мобільного додатку «Telegram». Надалі, у період з 01.05.2022 по 26.07.2022 (в різні періоди часу) ОСОБА_6 прибував до морських портів міста Одеси та міста Чорноморськ Одеської області, де збирав інформацію щодо роботи портів, а також наявності на їх території військової техніки, яку передавав своєму т.зв. «куратору».

В подальшому, приблизно на початку вересня 2022 року (більш точні дата та час не встановлені), ОСОБА_6 отримав від т.зв. «куратора» від спецслужби російської федерації завдання щодо збору інформації про переміщення будь-яких товарів, в тому числі військової техніки залізничним сполученням по території Одеської області.

На виконання вказаного завдання головного управління генерального штабу збройних сил російської федерації, ОСОБА_6 узгодив із своїм т.зв. «куратором» метод збору інформації. Зокрема, ОСОБА_6 запропонував використовувати так звані «фотопастки», тобто GSM-камери, які за допомогою датчику руху вмикаються та здійснюють відеозапис середовища, в якому встановлені, та за допомогою сім-карти, передають отриману інформацію будь-якому абоненту через мережу інтернет у мобільний додаток або на «хмарний» сервер. Вивчивши у мережі інтернет моделі GSM-камер ОСОБА_6 узгодив з т.зв. «куратором» придбання двох «фотопасток», гроші на які отримав на вулиці Чорноморській у м. Одеса в кінці вересня за невстановлених обставин із застосуванням заходів конспірації. Надалі, у період з 13.09.2022 року по 02.10.2022 року ОСОБА_6 здійснив самостійний об`їзд та обхід залізничних шляхів у Одеській області у напрямку Миколаївської області та у напрямку Вінницької області, досліджуючи місцевість уздовж залізничних колій, для визначення найкращого місця встановлення «фотопастки», тобто місць скупчення шляхів та на поворотах, де відбувається уповільнення поїздів. Використовуючи методи конспірації, замовив 04.10.2022 року у інтернет-магазині GSM-камеру Suntek Trail Camera, яку отримав 06.10.2022 року на відділенні № НОМЕР_1 Нової пошти (м. Одеса, площа Грецька, 1) із залученням підставної особи.

Після цього, у період з 06 по 12 жовтня 2022 року (більш точні дата та час невстановлені) ОСОБА_6 прибув до місця уздовж залізничної колії поблизу Західного кладовища, яке розташоване у Малиновському районі м. Одеса, де встановив «фотопастку» - GSM-камеру Suntek Trail Camera для відеозапису проїжджаючих потягів, фіксуючи таким чином номери потягів, дату та час переміщення, інтенсивність руху, об`єкти, які переміщуються, тощо. Інформацію з камери, ОСОБА_6 передивлявся у мобільному додатку SuntekCam, яку після цього передавав своєму куратору через мобільний додаток «Telegram». Надалі, ОСОБА_6 діючи за узгодженим злочинним планом, використовуючи методи конспірації, замовив у інтернет-магазині за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 .ua GSM-камеру BolyGuard, яку отримав 09.10.2022 року на відділенні № НОМЕР_2 Нової пошти (м. Одеса, площа Старосінна, 82). У подальшому, 12.10.2022 року ОСОБА_6 прибув до місця уздовж залізничної колії поблизу станції Куліндорове на виїзді з м. Одеса, де встановив «фотопастку» - GSM-камеру BolyGuard для відеозапису проїжджаючих потягів. Інформацію з камери, ОСОБА_6 передивлявся у мобільному додатку. Окрім того, ОСОБА_6 надав доступ до «хмарного» сховища вказаної відеокамери своєму куратору, який міг самостійно з будь-якої точки на Землі здійснювати її дослідження або передати іншим особам. Для реалізації такої можливості, ОСОБА_6 здійснив додатково придбання карток пам`яті та сім-карток оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», які помістив у вищезазначені пристрої. Періодично, ОСОБА_6 з метою підтримання працездатності встановлених GSM-камер, прибував на місця встановлення «фотопасток», для заміни акумуляторної батареї. Так, прибувши на місце встановлення «фотопастки» Suntek Trail Camera, ОСОБА_6 замінив акумуляторні батареї та переставив її близько 20 год. 00 хв. 09.10.2022 року в район станції Карпове, яке розташоване між селами Вакулівка та Виноградар Роздільнянської громади Одеської області. В подальшому о 16 год. 55 хв. 20.10.2022 року, ОСОБА_6 переставив відеокамеру Suntek Trail Camera на нове місце поблизу Західного кладовища, неподалік від залізничної станції «Усатове», а саме у закинутому напівзруйнованому будинку, який розташований поблизу залізничної колії. Зокрема, з метою унеможливлення її виявлення, ОСОБА_6 підібрав в окрузі серед сміття старий шкільний портфель, в якому здійснив виріз для об`єктиву відеокамери, яку помістивши у середину портфелю встановив у отворі вікна направивши на залізничну колію.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 маючи на меті нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, своїми умисними діями сприяв державі-агресору у зборі відомостей стратегічного характеру про переміщення залізничними шляхами по території України потягів, їх інтенсивність руху, об`єкти, які ними переміщуються, в тому числі і військової техніки.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведені підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_6 маючи умисел на придбання та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, знаходячись у місті Одесі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, придбав у невстановленої особи вибухові речовини та бойові припаси, які у дорожній сумці перемістив до самостійно визначеного місця для зберігання, а саме у напівзруйнованій закинутій будівлі в Малиновському районі м. Одеса у напрямку руху станцій «Одеса-Застава-1 - Усатове» та неподалік Західного кладовища за координатами 46,49605 Пн, 30,65299 Сх.

Надалі, продовжуючи реалізовувати власний злочинний план, ОСОБА_6 , умисно зберігав за вказаним місцем вибухові речовини та бойові припаси, до їх виявлення 29.10.2022 року та вилучення співробітниками правоохоронного органу України. Під час проведення 29.10.2022 року огляду місця події за вищезазначеною адресою, у ОСОБА_6 серед іншого виявлено та вилучено: прямокутний предмет в червоній обгортці з маркуванням «Тротиловая шашка 200г», який схожий на тротилову шашку.

Окрім того, в середині закинутої будівлі виявлено камуфляжну дорожню сумку, в якій містяться предмети, які як встановлено є: корпусом протитанкової міни ТМ-62М з маркуванням «ТМ-62М 855-75 ТМ-62М 107-86-76-МС»; підривач МВС-62 з маркуванням «МВЧ-62 28-71»; шість тротилових шашок ТШ-200 з однаковим маркуванням «Тротиловая шашка 200г»; одна тротилова шашка ТШ-200 з маркуванням «Тротиловая шашка …»; три тротилові шашки ТШ-400 з однаковим маркуванням «Тротиловая шашка 400г»; одна тротилова шашка ТШ-400 з маркуванням «Тротиловая шашка 400г с резьбой …»; чотири ЕДП; шість КД-8А.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання та зберігання вибухових речовин та бойових припасів.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведених норм кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався у вироку на те, що обвинувачений повністю визнав свою провину у вчиненні ним злочинів.

Згідно з ч.3, 4 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КК України.

Така правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 02 лютого 2021 року (справа №640/4713/19).

Як вбачається з журналу судового засіданні від 04.05.2023р. (а.с.61-64) обвинувачений зазначив, що повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 ч.1 ст.263 КК України, не заперечував фактичні обставини кримінальних проваджень та кваліфікації своїх дій, правильно розумів та усвідомлював зміст обставин злочинів, в яких обвинувачується та правові наслідки розгляду справи за спрощеною процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, судом першої інстанції було з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст обставин зазначених вище кримінальних правопорушень, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом першої інстанції змісту норми ч.3 ст.349КПК України обвинувачений ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним вище порядком (відповідно до ч.3ст.349КПК України), те, що йому зрозумілі правові наслідки такого розгляду та підтвердив добровільність своєї позиції. Захисник також підтримав наведену вище процедуру проведення розгляду справи.

Отже, судом першої інстанції були дотримані всі передбачені законом умови та процесуальні гарантії розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

За такого, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та не доведено його винуватість у вчиненні, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є не прийнятними.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , та твердження останнього про його суворість, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

За змістом ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини та ступінь тяжкості, вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставиною, яка обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, за такого обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому міри покарання у виді довічного позбавлення волі.

Підвищена суспільна небезпека вчиненого ОСОБА_6 злочину насамперед обумовлена тим, що він свідомо розуміє, що боротьба, в яку він вступив добровільно, вимагає жертв та всіляко намагався забезпечити спецслужби російської федерації корисною інформацією про розташування українських військ, зброї (різного виду та форми), укріплень та тимчасових або постійних баз формування. Наявність великої кількості вибухових речовин та бойових припасів підтверджує здатність ОСОБА_6 у випадку необхідності до вчинення радикальних заходів на шкоду інтересам України. А бажання продовжувати підривну діяльність проти України у майбутньому лише посилює суспільну небезпеку обвинуваченого.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 за своїми діями та ставленням до вчиненого заслуговує на найсуворіше покарання, яке передбачено у санкції статті ч. 2 ст. 111 КК України, яке є особливо тяжким злочином, у виді довічного позбавлення волі, мотивувавши своє рішення не скільки емоціями та виключно особистістю ОСОБА_6 , як зазначив обвинувачений, скільки на законних підставах, здоровому глузді та аналізу фактів і обставин, встановлених під час розгляду провадження і які викладені у вироку, при цьому враховуючи суспільну небезпеку особи обвинуваченого ОСОБА_6 , його здібності і навички, його характер та здатність самостійно протистояти всій існуючій безпековій державній системі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що запропоноване в судовому засіданні суду першої інстанції прокурором покарання, у виді позбавлення волі на строк 15 років та яке погоджено стороною захисту, як про це заявили обвинувачений та захисник в судовому засіданні, не буде відповідати особистості обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки не досягне мети виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Посилання обвинуваченого на те, що суд, призначаючи йому покарання у виді довічного позбавлення волі, вийшов за межі своїх повноважень є неспроможними. Відповідно до положень ст. 65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Суд, обираючи вид та міру покарання, діє за своїм внутрішнім переконанням, дотримуючись вимог закону, та не пов`язаний з позицією з цього питання учасників судового провадження, в тому числі прокурора і сторони захисту, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 65 КК України.

Також є неприйнятними доводи обвинуваченого про те, що суд необґрунтовано визнав обтяжуючими покарання обставинами - повторність та рецидив злочину.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 вироком Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2016 року засуджений за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 263 КК України, із застосуванням ст.69, 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 18 березня 2016 року звільнений з під варти у зв`язку з відбуттям строку покарання.

Таким чином, ОСОБА_6 раніше був засуджений за вчинення тяжких злочинів до покарання у виді позбавлення волі, яке відбув 18 березня 2016 року.

Злочини, за вчинення яких ОСОБА_6 засуджено за оскаржуваним вироком, є триваючі і розпочались у березні 2022 року. А тому, перебіг погашення строку судимості за попереднім вироком, визначений п.8 ст. 89 КК України, перерваний і обчислюється заново. За такого, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою і правильно визнав обставинами, що обтяжуючими покарання - повторність та рецидив злочину.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає тяжкості вчинених ним злочинів, особі обвинуваченого, а тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 22 травня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді