ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

10 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та про призначення судово-психологічної експертизи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, в обґрунтування якого прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 не зникли та існувати не перестали. Також прокурор заявив клопотання про призначення судово-психологічної експертизи у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за матеріалами відеозапису слідчого експерименту від 19.03.2022 року, оскільки необхідно з`ясувати факт наявності або відсутності психологічного впливу на процес реконструювання подій злочину обвинуваченим та для цього необхідні спеціальні знання.

В судовому засіданні сторона захисту зазначила, що всі ризики, зазначені прокурором в клопотанні не доведені, у зв`язку з чим заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та просили застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, що було підтримано обвинуваченим. Крім того, захисники та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання прокурора про призначення судово-психологічної експертизи у кримінальному провадженні, вважали його необґрунтованим, однак в разі задоволення клопотання просили поставити питання експерту, зазначене в запереченнях. Також захист при розгляді клопотання прокурора просив врахувати матеріали щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , на що заперечував прокурор та зазначив, що вказані матеріали досліджуються в іншому кримінальному провадженні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, оцінивши доводи клопотань прокурора, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК України (далі КПК), якими суд керується в силу положень ч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за які передбачено покарання у тому числі у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий, водночас у суду відсутні відомості, що обвинувачений на території України має постійну роботу та джерело доходу. Крім того, судом враховується, що згідно обвинувачення ОСОБА_6 ставиться у вину співробітництво із ФСБ держави агресора. Зазначені обставини на переконання суду беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, впливати на свідків, які на час розгляду клопотання прокурора хоча і допитані, але ризик впливу на них з метою викривлення показів на даний час все ж існує, вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення і, ці ризики є доведеними прокурором.

Судом вже наголошувалось, що зазначені стороною захисту обставини не дають підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на більш м`який, оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність застосування такого запобіжного заходу (перебуваючи на волі може переховатися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення) та неможливість зміни на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховатися від суду та продовжити свою злочинну діяльність, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.

Вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_6 , того, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

При вирішенні питання розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, судом враховується позиція апеляційного суду, висловлена в ухвалі від 07.04.2023 року, згідно якої застава у меншому розмірі ніж 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернатива триманню під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому, визначений розмір застави, як альтернативний запобіжний захід продовжує свою дію у розмірі, визначеному в ухвалі Одеського апеляційного суду від 07.04.2023 року.

Вирішуючи клопотання прокурора про призначення судово-психологічної експертизи обвинуваченому ОСОБА_6 та матеріали кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.

Стаття 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачає, що судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Визначення психічного стану обвинуваченого відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України є обставиною, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Пунктом 6.1. розділу VI Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року № 1950/5) встановлено, що об`єктом психологічної експертизи є психічно здорові особи.

Відповідно до п. п. 6.3., 6.4 Інструкції психологічна експертиза встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Виходячи з викладеного, для досягнення повноти, всебічності та неупередженості судового розгляду, а також враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 наполягає на тому, що на нього був здійснений вплив до та під час проведення слідчого експерименту від 19.03.2022 року, суд вважає за необхідне призначити судово-психологічну експертизу відеозапису слідчого експерименту від 19.03.2022 року.

Суд вважає, що призначення експертизи слід доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 244 КПК України, проведення експертизи слід доручити -експертам, з поставленням перед ними запитань, які вказані у клопотанні прокурора та з врахуванням питань сторони захисту, що викладені в запереченнях на клопотання прокурора.

Крім того, у зв`язку з тим, що продовження судового розгляду без отримання висновку експерта неможливе, суд вважає за необхідне судове провадження у кримінальному провадженні №0000050 від 05.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України, зупинити на час проведення судово-психологічної експертизи.

При цьому, судом не надається оцінка зібраним копіям документів сторони захисту щодо стану здоров`я обвинуваченого та звернення останнього до медичної установи 12.03.2022 року, в рамках розгляду клопотання прокурора, оскільки це питання має бути розглянуте в рамках самостійного кримінального провадження за № 0000285 за ч.2 ст. 365 КК України, за яким проводиться розслідування ДБР на підставі рішення суду, постановленого у цій справі за повідомленням обвинуваченого. Разом з цим, суд роз`яснює, що сторона захисту має право звернутись з відповідним клопотанням з наданням відповідних доказів саме в рамках кримінального провадження № 0000285.

Керуючись ст.ст. 242, 332, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08 січня 2024 року.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2023 року у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3721500 (три мільйони сімсот двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень обвинуваченому ОСОБА_6 , залишити без змін.

Строк дії ухвали суду в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинуваченого обов`язків, в разі внесення застави, становить до 08 січня 2024 року.

Призначити у кримінальному провадженні №0000050 від 05.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України, судово-психологічну експертизу за матеріалами слідчого експерименту від 19.03.2022 року, в якому приймав участь обвинувачений ОСОБА_6 , на вирішення якої поставити питання:

1) Які психологічні особливості має процес відтворення обстановки та обставин події злочину обвинуваченим ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту 19.03.2022 за матеріалами відеозапису слідчої дії?

2) Яка психологічна характеристика комунікативної діяльності обвинуваченого ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту 19.03.2022 за матеріалами відеозапису слідчої дії?

3) Чи наявні в поведінці ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту 19.03.2022 за матеріалами відеозапису слідчої дії психологічні особливості, властиві для самостійного або несамостійного відтворення ОСОБА_6 подій злочину, пов`язаних із вчиненням злочину?

4) Чи є у відеозаписі слідчого експерименту від 19.03.2022, проведеного за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ознаки здійснення на обвинуваченого ОСОБА_6 психологічного впливу з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії?

Окрім відповідей на поставлені питання, провести необхідні дослідження відповідно до діючих нормативів, що поширюються на конкретний випадок з можливістю отримання відповідей на інші (не сформовані) питання в межах компетенції експерта, з урахуванням також питань сторони захисту, що викладені в запереченнях на клопотання прокурора.

Проведення судово-психологічної експертизи доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України за надання завідомого неправдивого висновку та ст. 385 КК України за відмову експерта від виконання покладених на нього обов`язків у суді.

В розпорядження експертів надати:

- матеріали судового провадження та кримінального провадження №0000050 від 05.04.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України.

Організацію доставки матеріалів кримінального провадження до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України доручити прокурору відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Копію ухвали суду направити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для виконання.

Зупинити судове провадження у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України, на час проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами слідчого експерименту від 19.03.2022 року, в якому приймав участь обвинувачений ОСОБА_6 .

Ухвала про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 15 листопада 2023 року о 09:00 год. в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/6898/22

Номер провадження № 1-кп/ 522/1086/23

Головуючий суддя ОСОБА_1