Справа № 484/7030/23
Провадження № 1-кп/484/139/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання : - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0001638, по обвинуваченню

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ, Миколаївська область, громадянина України, українця, не одруженого, який має вищу освіту, є учасником бойових бій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді сержант резерву запасної батареї військової батареї НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

за участю учасників судового провадження

прокурора: - ОСОБА_3

обвинуваченого: - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 16.09.2020 гр. ОСОБА_2 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу із Міністерством Оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , строком на три роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 №221 ОСОБА_2 , який прибув 21.10.2020 з військової частини НОМЕР_2 , на підставі наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 16.10.2020 №85-РС, призначено на посаду командира гармати 2 артилерійського взводу 8 артилерійської батареї 3 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , присвоєно військове звання «сержант».

Крім того, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022 №166 ОСОБА_2 призначено на посаду сержант резерву запасної батареї військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Відтак, з моменту зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 16.10.2020 р. останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в країні воєнний стан та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_2 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, сержант ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, сержант ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, основні сили особового складу запасної батареї військової частини НОМЕР_1 були виведені із постійного місця дислокації в АДРЕСА_2 , у тому числі і ОСОБА_2 .

Проте, 02.09.2022 більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, сержант ОСОБА_2 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді сержант резерву запасної батареї військової батареї НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації в АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби.

26.10.2023 о 10 год. 00 хв. сержант ОСОБА_2 добровільно прибув до м. Миколаєва, з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби.

Таким чином, сержант ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він 02.09.2022 більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом на посаді сержант резерву запасної батареї військової батареї НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - тимчасове місце дислокації в АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 10 год. 00 хв. 26.10.2023,-

Зізнаючись у вчиненому обвинувачений пояснив, що дійсно 02.09.2022 року. він самовільно залишив місце дислокації у зв`язку з тим, що потрібно було проходити лікування після отриманого поранення. У вчиненому розкаявся.

Фактичні обставини злочину свідчать про те, що 02.09.2023 року сержант ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи умисно, з метою тимчасового ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби та до 26.10.2023 року о 10.00 год. перебував поза межами місця дислокації військової частини, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження служби характеризується негативно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному, те що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Крім того, судом встановлено, що 26.10.2023 р. о 10 год. 00 хв. ОСОБА_2 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого не встановлено.

Речові докази відсутні, експертизи не призначались.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання вЗагальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КК України передбачає, що до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, може бути застосовано покарання у виді службового обмеження на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відносно обвинуваченого можливо обрати покарання у вигляді позбавлення волі, але приймаючи до уваги вищевикладені дані про особу обвинуваченого, які суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, має відзнаку за несення служби, є учасником бойових дій, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замінити призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення двадцяти відсотків у дохід держави.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замінити призначене ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення двадцяти відсотків у дохід держави.

Строк відбуття покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в Миколаївський апеляційний суд протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1