КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000655 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 грудня 2022 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Вишгородського районного суду Київської області від 16 грудня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153 КК України та засуджено до покарання:

- за ч. 2 ст. 156 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- за ч. 4 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд визначив остаточне покарання ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи, а також насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, за наступних обставин.

Так, наприкінці 2018 року у вечірній час доби (точної дати та часу не встановлено) ОСОБА_6 разом з малолітньою ОСОБА_10 , 2009 року народження, перебував в одній з кімнат будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 . В цей час у останнього виник прямий умисел на вчинення розпусних дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_11 , 2009 року народження.

Цього ж дня, а саме наприкінці 2018 року в вечірній час доби (точної дати та часу не встановлено) ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, ігноруючи встановлені правила поведінки в суспільстві, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою особою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи негативні наслідки для психологічного розвитку ОСОБА_11 , 2009 року народження, посягаючи на нормальний психічний розвиток та на статеву недоторканність малолітньої, використовуючи її безпорадний стан з огляду на вік останньої та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які б могли завадити вчиненню кримінального правопорушення, ОСОБА_6 діючи умисно, з метою задоволення своїх статевих потреб та статевої пристрасті підійшов до ліжка, де відпочивала ОСОБА_13 , та пальцями правої руки почав доторкатись до статевого органу та сідниць останньої.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив розпусні дії сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_11 , 2009 року народження, що здатні викликати фізичне і моральне розбещення останньої.

Також, наприкінці лютого 2019 року у вечірній час доби (точної дати та часу не встановлено) ОСОБА_6 разом з малолітньою ОСОБА_10 , 2009 року народження, перебував в одній з кімнат будинку, що за адресою: АДРЕСА_4 . В цей час в останнього виник прямий умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незалежно від її добровільної згоди.

Цього ж дня, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, ігноруючи встановлені правила поведінки в суспільстві, достовірно розуміючи та знаючи, що ОСОБА_14 , 2009 року народження, є малолітньою особою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи негативні наслідки для психологічного розвитку ОСОБА_11 , 2009 року народження, посягаючи на нормальний психічний розвиток та на статеву недоторканність останньої, негативно впливаючи на її психіку, використовуючи її безпорадний стан, з огляду на її вік, та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які б могли завадити вчиненню його протиправних дій ОСОБА_6 діючи умисно, з метою задоволення своїх статевих потреб та статевої пристрасті підійшов до дивану, де відпочивала остання та знявши з неї труси почав торкатися губами та язиком до статевого органу малолітньої ОСОБА_11 , 2009 року народження.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, наприкінці квітня 2019 року у вечірній час доби (точної дати та часу не встановлено) ОСОБА_6 , разом з малолітньою ОСОБА_10 , 2009 року народження, перебував в одній з кімнат будинку за адресою: АДРЕСА_3 . У цей час у ОСОБА_6 виник прямий умисел на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_11 , 2009 року народження, незалежно від її добровільної згоди.

Цього ж дня, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, ігноруючи встановлені правила поведінки в суспільстві, достовірно розуміючи та знаючи, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою особою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи негативні наслідки для психологічного розвитку останньої, посягаючи на нормальний психічний розвиток та на статеву недоторканність малолітньої ОСОБА_11 , 2009 року народження, негативно впливаючи на її психіку, використовуючи її безпорадний стан з огляду на її вік та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які б могли завадити вчиненню його протиправних дій, ОСОБА_6 діючи умисно, з метою задоволення своїх статевих потреб та статевої пристрасті підійшов до ліжка, де відпочивала остання, зняв з неї труси після чого пальцями правої руки, губами та язиком почав непристойно доторкатись до статевого органу та сідниць малолітньої ОСОБА_11 , 2009 року народження.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню як незаконний та необґрунтований, у зв'язку з однобічністю та неповнотою досудового та судового слідства, оскільки мали місце неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, апелянт вказує на те, що всупереч вимогам закону, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження, не було надано доказів, які б виходячи з принципу «поза розумним сумнівом» доводили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Крім того, апелянт зазначає, що в ході судового розгляду обвинувачений вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153 КК України не визнав та пояснив, що не вчиняв дій сексуального характеру щодо малолітньої ОСОБА_12 , а вказівка в оскаржуваному вироку про те, що ОСОБА_6 в судовому засіданні нібито визнав скоєння ним дій, які вказані в обвинувальному акті, не відповідає дійсності.

Судом першої інстанції, як вважає апелянт, не було надано належної оцінки тому факту, що фактично все обвинувачення ОСОБА_6 побудовано виключно на показаннях малолітньої ОСОБА_12 та не прийнято до уваги, що остання в силу свого малолітнього віку схильна фантазувати. Крім того, дитина розповіла матері про нібито вчинення щодо неї ОСОБА_6 дій сексуального характеру після спливу великого проміжку часу.

Крім того, сторона захисту зауважує на те, що судом першої інстанції малолітня потерпіла ОСОБА_12 допитана не була, внаслідок чого було порушено вимоги ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження показань судом.

Враховуючи ці та інші обставини, наведені в апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_7 робить висновок про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153 КК України.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу захисника, законний представник потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_15 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16.12.2022 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні розпусних дії щодо малолітньої ОСОБА_11 , 2009 року народження, та у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_11 , 2009 року народження, незалежно від її добровільної згоди, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених, відповідно ч. 2 ст. 156 та ч. 4 ст. 153 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всупереч твердженням сторони захисту про те, що стороною обвинувачення, під час судового розгляду кримінального провадження, не було надано переконливих доказів, які б виходячи з принципу «поза розумним сумнівом» доводили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, формулювання обвинувачення останнього, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також форми вини і мотивів цих злочинів, підтверджується дослідженими та наведеними у вироку доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та дозволили суду першої інстанції зробити обґрунтований висновок про наявність достатніх підстав для ухвалення обвинувального вироку.

Зокрема, незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 своєї причетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, його вина, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку, знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, за наслідками дослідження показань допитаних в судовому засіданні законного представника потерпілої ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які детально наведені у судовому рішенні.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується також сукупністю інших зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, які, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, стали підставою для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- даними з акту обстеження умов проживання та виховання дітей в сім`ї №11 від 30.01.2020 року, відповідно до якого подружжя ОСОБА_18 та ОСОБА_19 дбають про дітей, забезпечують їх всім необхідним, ОСОБА_20 навчається в 5 класі Святошинської гімназії м. Києва, ОСОБА_21 відвідує навчальний заклад при Святошинській гімназії м. Києва (т.1 а.с.145);

- даними з характеристики ОСОБА_11 , виданої ТОВ НВК «Святошинська гімназія», відповідно до якої, ОСОБА_12 є ученицею вказаної гімназії, має достатній навчальний рівень, добре спілкується з однолітками, сім`я підтримує ОСОБА_12 в її баченнях та прагненнях (т.1 а.с.146);

- даними з консультативного висновку лікаря - гінеколога дитячого та підліткового віку від 01.11.2019 року за наслідками огляду ОСОБА_12 , відповідно до якого гінекологічної патології на момент звернення не виявлено (т.1 а.с.147);

- даними з висновку судово-психіатричної експертизи № 518 від 30.12.2019 року, згідно якого, ОСОБА_12 на час скоєння відносно неї протиправних дій на психічне захворювання не страждала і не страждала на час проведення експертизи. ОСОБА_12 притаманні її віковому періоду незрілість, схильність до підкорювання авторитету старших, несамостійність поведінки, які знайшли відображення в її поведінці в досліджуваній ситуації, але впливу на її свідомість не здійснили. ОСОБА_12 під час скоєння відносно неї протиправних дій не могла розуміти їх характер та значення, а також чинити опір. Поведінкові прояви ОСОБА_12 свідчать, що дані дії сприймались нею як неприємні та образливі для неї. Емоційні переживання, які супроводжували дану неприємну для неї ситуацію, прогностично можуть створити умови для будь - яких порушень в психосексуальному розвитку та створити перепони встановлення гармонії у шлюбі (т.1 а.с.148-150);

- даними з протоколу та відеозапису слідчого експерименту від 14.02.2020 року, проведеного за участю ОСОБА_6 , під час якого останнім були відтворені події кінця 2018 року та початку 2019 року, які відбувались в с. Сухолуччя та с. Нові Петрівці, за його участю та участю ОСОБА_12 , під час якого він самостійно показав до яких частин тіла малолітньої ОСОБА_12 він торкався під час коли остання перебувала на ліжку (т.1 а.с.151-155);

- даними з висновку судово-медичної експертизи № 61/Д-2020р. від 18.02.2020 року, відповідно до якого, згідно наданої для дослідження медичної документації, порушення цілісності дівочої пліви малолітньої ОСОБА_12 не виявлено, будова дівочої пліви малолітньої ОСОБА_12 не виключає можливості проникнення пальцем руки ОСОБА_6 до вагінального отвору без порушення її цілісності (т.1 а.с.156-157);

- даними з аудіо запису та журналу судового засідання від 11.03.2020 року, в якому за клопотанням адвоката ОСОБА_22 відбувся допит малолітньої ОСОБА_12 за участі законного представника потерпілої та психолога, відповідно до якого ОСОБА_12 повідомила, що проживає разом з батьками та сестрою. ОСОБА_12 повідомила, що неподалік їхнього будинку живе бабуся ОСОБА_23 , яка є матір`ю її мами та вона ввечері та вдень приходить до них додому. Зазначила, що ОСОБА_24 це хлопець бабусі, з яким бабуся прожила 10 років та ОСОБА_14 йому не довіряє. Повідомила, що коли батьки були у від`їзді, вона залишалась з бабусею та ОСОБА_24 . Останній заходив до неї у кімнату коли бабуся вкладала спати молодшу сестру. Коли ОСОБА_24 заходив до кімнати ОСОБА_11 , вона була одягнена в нижню білизну та він торкався її живота та спини. Коли ОСОБА_24 зайшов до її кімнати вперше, батьки були у від`їзді, ОСОБА_12 в цей час грала в телефоні, та ОСОБА_24 підійшов до ліжка, засунув руку під ковдру та торкався статевих органів, на що ОСОБА_14 сказала йому, що хоче спати. В подальшому ОСОБА_14 не хотіла знаходитись поруч з ОСОБА_24 , спілкуватись з ним та потім почала просити солодощі, які він їй купував. Про дані події одразу нікому не розповіла. Зазначає, що в подальшому дії ОСОБА_6 повторювались та останній заходив до неї у кімнату та торкався до її живота, а також торкався язиком до її статевих органів та проникав пальцями. Під час таких дій ОСОБА_6 ОСОБА_14 казала йому, що хоче спати та хотіла відштовхувати його ногами. Зазначила, що дії ОСОБА_6 кожного разу тривали довше, їй було неприємно. Повідомила, що хотіла розповісти про дані події батькам під час літніх канікул коли ОСОБА_6 був далеко, оскільки боялась його та хотіла щоб він купував їй солодощі, а також ОСОБА_6 просив щоб вона нікому нічого не розповідала. Розповіла, що після вказаних подій перейшла жити до іншої кімнати, яка зачиняється, оскільки не хотіла нікого впускати до своєї кімнати. Повідомила, що будь яких картинок ОСОБА_6 не висилала, не запитувала у нього про відносини з бабусею, тільки просила щоб він купував солодощі та катав на гойдалці. ОСОБА_12 зазначила, що ОСОБА_6 часто перебував у будинку її сім`ї, допомагав їм по господарству, грався з нею та її молодшою сестрою (т.1 а.с.158-163);

- даними з висновку судово-психіатричної експертизи № 76 від 14.02.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, під час обстеження ознак психічного захворювання не виявлено, на час проведення експертизи міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, з урахуванням його психічного стану може стати перед слідством та судом. ОСОБА_6 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та в іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував(т.1а.с.164-166).

Оцінюючи наведені вище докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що вони отримані у порядку, встановленому КПК України та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно вимог ст. 91 цього Кодексу.

Колегія суддів повністю погоджується з наведеними вище висновками, а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що, всупереч вимогам закону, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження, не було надано доказів, які б «поза розумним сумнівом» доводили винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, вважає такими, що не ґрунтуються на нормах процесуального права та матеріалах кримінального провадження.

Більш того, на переконання колегії суддів, оцінка сукупності зібраних та досліджених під час судового розгляду доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дозволила суду першої інстанції зробити ґрунтовні висновки, як щодо встановлених судом обставин, скоєних обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, так і щодо доведеності його вини у вчиненні цих правопорушень.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що все обвинувачення ОСОБА_6 фактично побудовано виключно на показаннях малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , яка в силу свого віку схильна до фантазування та розповіла матері про нібито вчинені щодо неї ОСОБА_6 дії сексуального характеру після спливу великого проміжку часу, а також про те, що судом першої інстанції малолітня потерпіла допитана не була, внаслідок чого були порушені вимоги ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження показань судом, то вони жодним чином не спростовують як законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, так і належності та допустимості показань малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , оскільки останню було допитано в судовому засіданні, під час досудового розслідування, в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

При цьому, вказаний допит проводився не лише за участю законного представника потерпілої та психолога, а й за участю захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_25 , яка, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку, мала можливість поставити не тільки свої питання, а й питання підозрюваного ОСОБА_6 , які були з`ясовані та поставлені захисником після допиту малолітньої ОСОБА_11 .

Жодних зауважень та заперечень з приводу складеного журналу судових засідань, від сторони захисту не надходило.

Крім того, під час судового розгляду кримінального провадження, як слушно зазначено в оскаржуваному вироку, сторона захисту не наполягала на допиті малолітньої потерпілої у судовому засіданні та не надавала будь-яких даних, які б могли служити вагомими підставами для визнання показань малолітньої ОСОБА_11 , зафіксованих на аудіо запису та в журналі судового засідання від 11.03.2020 року, неналежним та недопустимим доказом, а тому колегія суддів не вбачає жодних підстав для сумнів у допустимості та достовірності цього доказу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не наведено належного обґрунтування наявності законних підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , як про це просить його захисник.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 4 ст. 153 та ч. 2 ст. 156 КК України, які, відповідно до ст. 12 цього Кодексу, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який: не має судимості в силу ст. 89 КК України; на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває; неодружений, працює на посаді налаштувальника кавових апаратів у ТОВ «Кофе-сервіс», за місцем реєстрації та фактичного проживання характеризується посередньо.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав вчинення злочину повторно.

Беручи до уваги вищезазначене, а також позицію законного представника потерпілої, яка вважала за необхідне призначити обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та в межах санкцій, передбачених ч. 2 ст. 156 та ч. 4 ст. 153 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 цього Кодексу.

На думку суду першої інстанції, саме за таких обставин у повній мірі буде дотримано положень, передбачених ст. 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають нормам закону, зокрема ст. 65 КК України, якою регламентуються загальні засади призначення покарання, оскільки призначене останньому покарання, як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, визначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, у повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 грудня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення, оскільки визнає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 16 грудня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 363/1103/20

Номер провадження : 11-кп/824/2312/2023

Категорія : ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 153 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_26

Доповідач - суддя ОСОБА_1