ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/777/23 Справа № 711/7008/23 Категорія: ч. 1 ст. 149 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.11.2023 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів до 27.01.2024 включно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Придніпровського райсуду м. Черкаси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 149 КК України.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - до 27.01.2024 р., визначено розмір застави. При прийняті такого рішення суд зазначив, що враховує ступень тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому та одне з яких, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Судом встановлені ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ст. 177 КПК України, також суд врахував відомості про особу обвинуваченого, який не працює, веде бродяжницький спосіб життя, не має постійного доходу та вказав на неможливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на оскарження ухвали та скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою призначити ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки, на його думку, обвинуваченому обрано занадто суворий запобіжний захід.

Клопотання про поновлення пропущеного строку обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять даних про вручення захиснику копії оскаржуваної ухвали суду, наголошує, що повний текст ухвали від 28.11.2023 р. було оголошено судом 30.11.2023 р. та лише 4.12.2023 р. повний текст ухвали було оприлюднено на сайті Судової влади, захисник ознайомився з текстом 5.12.2023 р. та після з`ясування позиції зі ОСОБА_9 подав 11.12 2023 р. апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу захисник обґрунтовує тим, що, на його думку, обвинуваченому обрано занадто суворий запобіжний захід, оскільки застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту буде в повній мірі відповідати заходам, які вживаються з метою застосування запобіжних заходів та є більш гуманним ніж тримання під вартою. Зазначає, що продовжуючи строк тримання під вартою суд взяв до уваги ризики викладені в клопотанні прокурора, які є аналогічними ризикам викладеним в клопотаннях слідчого та прокурора від 14.08.2023 р. та 9.10.2023 р., вважає зазначені ризики надуманими та формальними, не підтвердженими жодним доказом. Клопотання прокурора обґрунтоване тяжкістю кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , прокурор стверджує що останній може переховуватися від суду, тому що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до 8 років і під тягарем відповідальності може залишити місце проживання, але ст. 194 КПК України таких критеріїв не містить. Наявність кожного ризику повинно носити конкретний характер та доводитися відповідними доказами і не може ґрунтуватися на тому, що вироком можливе призначення покарання у вигляді позбавлення волі. Доказів, які б свідчили про будь-які дії чи спроби вчинити ОСОБА_9 дії, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, не надавалося. Твердження про те, що ОСОБА_9 може ухилитися від суду також нічим не підтверджене. Наголошує, що ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та квартиру у власності, а також частку в іншій квартирі. Бродяжницького способу життя не веде, доказів цьому прокурор також не надав. Посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п. 5 ст. 1 ст. 177 КПК України, є лише припущеннями прокурора. Посилання прокурора на наявність ризиків зазначених у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також є необґрунтованими, оскільки обвинувачений надав ґрунтовні покази відносно обставин справи, жодним чином не висловлювався негативно щодо потерпілої, свідків, експертів. Прокурором не доведено реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного. Вважає що прокурор не довів наявність ризиків що виправдовують обмеження свободи обвинуваченого, не надав фактичних даних, які із певною вірогідністю давали підстави стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити апеляційну скаргу по викладеним в ній доводам, прокурора, який заперечував проти поновлення строку на апеляційне оскарження та вважав, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, оскільки ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши доводи клопотання, матеріали виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно п. 11 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено КПК України, може бути подана на ухвалу про запобіжний захід у виді тримання під вартою - протягом п`яти днів з дня її проголошення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Апеляційним судом встановлено, що захиснику копія оскаржуваного судового рішення судом не видавалася, захисник ознайомився з повним текстом рішення суду на сайті Судової влади, а тому пропустив строк на апеляційне оскарження з поважної причини, тому апеляційний суд вважає доцільним поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали та розглянути апеляційну скаргу сторони захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

Виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків в кримінальному провадженні, вчинити та/або продовжити інше кримінальне правопорушення є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо нього на більш м`який.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого до двох місяців та визначаючи розмір застави у раніше визначеному розмірі, а саме 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 214 720 грн., суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень - ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 149 КК України, одне з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого злочину та за який згідно санкції відповідної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, при цьому суд врахував, що наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме залишити місце проживання, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризики, які були наявні при застосуванні даного виду запобіжного заходу обвинуваченому не відпали. Суд першої інстанції правильно вказав, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, а саме: не працює, утриманців не має, веде бродяжницький спосіб життя.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів та дійшов до правильного висновку про відсутність таких підстав. З цим висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Наведене об`єктивно вказує, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, продовжують існувати, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про доцільність збереження визначеного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Враховуючи відсутність даних про втрату ризиків та підтвердження їх існування і на цей час, суд обґрунтовано зауважив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою доцільно продовжити на шістдесят днів, з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню зазначених судом ризиків з визначенням застави.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків чи потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України та на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до двох місяців.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про обрання занадто суворого запобіжного заходу, оскільки застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту буде в повній мірі буде відповідати заходам, які вживаються з метою застосування запобіжних заходів та є більш гуманним ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законодавчих підстав для впливу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.11.2023 р.

Ухвалу Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.11.2023 р., якою відносно ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 27.01.2024 р. включно, визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 214 720 грн. - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді