ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року

м. Київ

справа № 448/1440/22

провадження № 51-5931км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргупредставника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 червня 2023 року про повернення апеляційної скарги у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Острога Рівненської області та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201, частинами 1, 2 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року затверджено угоду від 26 січня 2023 року про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 у присутності захисника останнього - адвоката ОСОБА_10 .

За вищевказаним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201, частинами 1, 2 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК, та призначено йому покарання у виді штрафу: за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 201 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу в розмірі 20 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 000 грн; ч. 1 ст. 263 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн; ч. 2 ст. 263 КК в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК із застосуванням ч. 1 ст. 69 цього Кодексу в розмірі 29 412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 500 004 грн; ч. 1 ст. 309 КК в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 29 412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 500 004 грн.

Відповідно до ст. 96-1 КК застосовано спеціальну конфіскацію до транспортного засобу - автомобіля «Hyundai Sonata» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ).

Вирішено питання щодо речових доказів, арешту майна та запобіжного заходу у кримінальному провадженні.

Як установлено з вироку, ОСОБА_8 за не встановлених досудовим розслідуванням обставин на території України, точне місце досудовим розслідуванням не встановлено, незаконно придбав: обріз спортивної дрібнокаліберної гвинтівки калібру 5,6 мм моделі «ТОЗ-7а» із затвором, що є нестандартною нарізною вогнепальною зброєю; 150 патронів кільцевого запалювання калібру 5,6 мм, які є боєприпасами до спортивно-мисливської нарізної вогнепальної зброї; шашку, кинджал, три багнет-ножі та бойовий ніж, які є холодною зброєю; два пакети з особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 9,70 г, для особистого вживання; пристрій для куріння наркотичних засобів.

Далі ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , плануючи поїздку до Італійської Республіки, з метою приховування від митного контролю помістив раніше придбану зброю, боєприпаси та особливо небезпечний наркотичний засіб, а також газовий пістолет з набоями, мисливську гладкоствольну рушницю, ножі, монети, марки, ікону, авіаційні вимірювальні прилади, паперові радянські гроші, що не є предметами контрабанди, визначеними ст. 201 КК, однак щодо яких існують обмеження згідно з Митним кодексом України, у конструктивній порожнині за газовим балоном у багажнику власного транспортного засобу - автомобіля марки «Hyundai Sonata» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) для їх подальшого переміщення через митний кордон України та доставки в країни Євросоюзу.

31 травня 2022 року приблизно о 17:00 ОСОБА_8 , рухаючись на автомобілі «Hyundai Sonata» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) через МАПП «Шегині» Львівської митниці в напрямку виїзду з України, умисно, незаконно, контрабандним способом, з приховуванням від митного контролю в конструктивній порожнині за газовим балоном у багажнику вказаного автомобіля, намагався перемістити через митний кордон України раніше придбану зброю, боєприпаси та особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, а також речі та предмети, що не є предметами контрабанди, визначеними ст. 201 КК, однак щодо яких існують обмеження згідно з Митним кодексом України, проте не зміг цього зробити, оскільки під час проведення поглибленого огляду працівники Львівської митниці виявили їх в конструктивній порожнині багажника його транспортного засобу.

Не погоджуючись із наведеним вище рішенням суду в частині застосування спеціальної конфіскації, представник ОСОБА_6 (дружини ОСОБА_8 ) - адвокат ОСОБА_7 , подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок від 30 січня 2023 року та виключити з нього положення про спеціальну конфіскацію автомобіля «Hyundai Sonata».

Крім того, в апеляційній скарзі адвокат просив суд поновити строк на апеляційне оскарження вироку місцевого суду. На обґрунтування свого клопотання він вказував, що ОСОБА_6 лише в другій половині травня 2023 року дізналася про виконавче провадження, яким накладено арешт на автомобіль «HyundaiSonata», і знайшла оскаржуваний вирок у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Те, що ОСОБА_6 не було залучено до участі в цій справі та не було надіслано їй оскаржуваний вирок, призвело до пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 29 червня 2023 року відмовив у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вироку та повернув апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На переконання представника ОСОБА_6 , рішення апеляційного суду, яким повернуто його апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції на підставі угоди, є незаконним.

Як зазначає ОСОБА_7 , вирок районного суду стосується прав та законних інтересів ОСОБА_6 , оскільки конфіскований за цим рішенням автомобіль «Hyundai Sonata» є спільною сумісною власністю подружжя і конфіскації не підлягає.

За твердженням касатора, матеріали справи не містять даних на підтвердження того, що ОСОБА_6 знала чи могла знати про незаконне використання автомобіля.

Також представник не погоджується з тим, з яких мотивів апеляційний суд відмовив йому в поновленні строку на апеляційне оскарження.

Наголошує на тому, що після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_6 разом з дитиною виїхала до Італії, де перебуває і на цей час, а ОСОБА_8 увесь час перебував на території України. Тому ОСОБА_6 не знала про ухвалений вирок стосовно свого чоловіка.

Стверджує, що ОСОБА_8 приховав від дружини факт конфіскації їхнього автомобіля.

На його думку, оскільки суд, вирішуючи питання про спеціальну конфіскацію, не залучив ОСОБА_6 до участі у справі, то останній не було вручено копію вироку суду, що і призвело до пропуску строку на апеляційне оскарження.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, заперечив стосовно задоволення касаційної скарги адвоката ОСОБА_7 та просив залишити скаргу без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_6 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

За правилами ст. 370 КПК і ч. 2 ст. 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доступ до правосуддя є одним з основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК), а забезпечення права на апеляційний перегляд справи віднесене законодавцем до основних засад судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому зазначеним Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення (п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК).

Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що ухвалений на підставі угоди вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , було проголошено 30 січня 2023 року, тоді як апеляційну скаргу на вказане судове рішення адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав лише 10 червня 2023 року, тобто поза межами 30-денного строку на його оскарження.

Як зазначалося вище, поважність причин пропуску строку представник обґрунтовував тим, що ОСОБА_6 лише в другій половині травня 2023 року дізналася про виконавче провадження, яким накладено арешт на автомобіль «Hyundai Sonata», і знайшла оскаржуваний вирок у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Те, що ОСОБА_6 не було залучено до участі в цій справі та не було надіслано їй оскаржуваний вирок, призвело до пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин.

Апеляційний суд дійшов висновку, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження вироку від 30 січня 2023 року, які наводить адвокат ОСОБА_7 у клопотанні, не є поважними, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні такого клопотання і повернув подану апеляційну скаргу.

Зокрема, суд відхилив твердження представника стосовно того, що ОСОБА_6 не була обізнана про конфіскацію автомобіля, оскільки скаржниця спільно проживає з ОСОБА_8 , з яким перебуває у шлюбі, за адресою: АДРЕСА_1 , веде спільний побут та виховує сина, а тому вона протягом року не могла не знати про наявність вироку щодо свого чоловіка і його змісту.

Однак колегія суддів касаційного суду не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого застосування правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК визначено, що апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції може бути подано протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 в особі його представника адвоката ОСОБА_7 подана 10 червня 2023 року із пропуском строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції.

Водночас апеляційний суд, обмежившись твердженням про те, що викладені в апеляційній скарзі причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку не є поважними, не навів переконливих мотивів такого твердження.

Зокрема, Верховний Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не була учасником кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , а тому не повідомлялася про будь-які процесуальні рішення чи дії у цій справі та їй не надсилалася копія оскаржуваного вироку суду.

Апеляційний суд, зазначивши про обізнаність ОСОБА_6 про наявність вироку щодо свого чоловіка і його змісту, тим що вона спільно проживає з ОСОБА_8 , з яким перебуває у шлюбі, веде спільний побут та виховує сина, не вмотивував на підставі яких відомостей дійшов до цих висновків, як і того, що ОСОБА_6 знала про накладення арешту на автомобіль «Hyundai Sonata».

Таким чином, апеляційний суд не навів переконливих мотивів того, чому він не вважає причини, що зазначені в клопотанні адвоката про поновлення процесуального строку, тими конкретними обставинами, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду і поважними причинами пропуску такого строку, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку. Не навів аргументів до того, щоб вважати поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, такою, що не пов`язана із вжиттям розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення.

Колегія суддів виходить з того, що сама по собі тривалість пропущеного строку не може бути визнана обґрунтованою підставою для відмови в поновленні процесуального строку.

Отже апеляційний суд, розглядаючи клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року, дійшов необґрунтованого висновку про відмову в поновленні процесуального строку та повернення апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, адже це перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для його скасування і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. У ході нового розгляду необхідно врахувати викладене та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 29 червня 2023 року про повернення апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3