УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001214 від 15.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001214 від 15.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території м. Одеси діє група осіб, члени якої, маючи на меті корисливий мотив, діючи в умовах воєнного стану та за допомогою електронно-обчислювальної техніки в глобальній мережі «Інтернет», вчиняють шахрайські дії шляхом зловживання довірою громадян, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Учасники групи спілкуються між собою із застосування засобів конспірації, використовують номери телефонів та різні мессенжери, які відомі визначеному колу осіб, плани та обставини скоєння злочинів обговорюють таємно, ретельно приховують свої зв`язки та маршрут пересування.

За наявної оперативної інформації, встановлено що зазначені особи винаймають офісні приміщення в м. Одесі, залучають до незаконної діяльності інших осіб, яких інструктують з приводу належного здійснення шахрайських дій шляхом обману з корисливих мотивів. Таким чином схема незаконної діяльності виглядає наступним чином: зазначені особи, в мобільних додатках знайомляться з іншими особами та починають спілкування. В процесі спілкування особи, які мають відношення до вчинення зазначеного злочину розповідають іншим про так звані криптобіржі та неіснуючі акції високоприбуткових компаній та пропонують інвестувати грошові кошти в ці проекти, обіцяючи надприбутки із зазначеної діяльності. Після отримання в якості інвестицій грошових коштів від осіб, злочинці переривають спілкування та блокують сторінки в мобільних додатках осіб, які направили грошові кошти.

Крім цього, 11.10.2023 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено санкціонований обшук автомобіля марки BMW X6 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дане авто розташовувалось на узбіччі дороги біля буд. 17 по вул. Ланжеронівська у м. Одеса, в ході якого було виявлено та вилучено:

-автомобіль марки BMW модель X6, номер шасі НОМЕР_2 , в корпусі червоного кольору, 2008 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на автомобіль BMW модель X6.

Постановою слідчого 12.10.2023 року перелічене вище майно, вилучене в ході обшуку, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки є достатньо підстав вважати, що вказане майно здобуто злочинним шляхом, використовувалось в протиправній діяльності та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Вказане підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема допитом свідка, який вказує, що фактичний власник автомобіля марки BMW модель X6 із номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_4 , неодноразово використовував вказане авто для доставки до місця провадження злочинної діяльності знарядь вчинення злочину у вигляді комп`ютерів та іншої оргтехніки.

За таких обставин, вилучене майно має суттєве значення як речовий доказ у кримінальному проваджені та може бути використане, як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а тому прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Прокурор Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив клопотання задовольнити та розглянути без його участі.

Представник власника майна ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 також в судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена про розгляд клопотання.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, сторона обвинувачення у клопотанні зазначає, що вилучений під час обшуку автомобіль марки BMW модель X6, номер шасі НОМЕР_2 , в корпусі червоного кольору, 2008 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1 є речовим доказом в рамках кримінального провадження, так як використовувався для доставки до місця провадження злочинної діяльності знарядь вчинення злочину у вигляді комп`ютерів та іншої оргтехніки.

На думку слідчого судді прокурором не доведено на даний час, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про який йдеться в клопотанні.

Разом з тим, з клопотання, а також долучених в обґрунтування матеріалів, не вбачається, яке відношення власник вилученого майна має до кримінального провадження, в рамках якого сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт майна.

Прокурором не зазначено та необґрунтовано, що вилучене в ході проведення обшуку майно відповідає хоча б одному із критеріїв речових доказів в рамках кримінального провадження, відсутнє також обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, що позбавляє можливості перевірити відповідність вилученого майна категорії речових доказів. Сторона обвинувачення в клопотанні лише формально посилається на норми кримінального процесуального законодавства.

Крім того, у разі накладення арешту на майно власник майна не матиме можливості у повній мірі використовувати та розпоряджатися належним йому майном, адже будуть діяти обмеження в частині арешту майна власника.

За таких обставин, слідчий суддя не може прийти до переконання, що на теперішній час арешт майна буде відповідати засадам розумності та співмірності, а відповідно, й що такий захід забезпечення обґрунтовано обмежувати право власності власника майна.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, враховуючи необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, оскільки в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а також стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001214 від 15.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1