печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного 04.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112, -

В С Т А Н О В И В :

23.10.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , згідно вимог якого просить накласти арешт в рамках розслідування кримінального провадження № 0000112 від 04.05.2023 стосовно ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на: грошові кошти 248 000 (двісті сорок вісім тисяч) доларів США та 2 068 000 (два мільйони шістдесят вісім тисяч) гривень, в якості спільного майна підозрюваного ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_7 , що може бути обернуто у дохід держави, через визнання його винним, обвинувальним вироком, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначення йому покарання, пов`язаного з конфіскацією майна.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що у період часу з 18.10.2022 до 28.03.2023 ОСОБА_5 , шляхом зловживанням довірою головного бухгалтера товариства ОСОБА_8 , а також директора товариства ОСОБА_9 і технічного директор товариства ОСОБА_10 , заволодів грошовими коштами

ТОВ «Сучасні інженерні мережі» на загальну суму 8 613 362, 80 (вісім мільйонів шістсот тринадцять тисяч триста шістдесят дві) гривень, що відповідно до ч. 4 примітки до ст. 185 КК України є особливо великими розміром, оскільки перевищує шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

За результатами здійснення досудового розслідування ОСОБА_5 30.06.2023 повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 190 КК України.

Так, безпосередньо перед вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру 30.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 де виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 248 000 (двісті сорок вісім тисяч) доларів США та 2 068 000 (два мільйони шістдесят вісім тисяч) гривень.

Отже, враховуючи, що грошові кошти у сумі 248 000 доларів США та 2 068 000 гривень, які вилучено під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 є спільної власністю його та його дружини ОСОБА_7 , то виникає необхідність в накладенні арешту на ці грошові кошти, як на майно, яке можу бути конфісковано у разі визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване в рамках кримінального провадження № 0000112.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судовому засідання прокурор вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити, вказав, що вилучене майно визнано речовим доказом, а тому з метою подальшої перевірки його значення для кримінального провадження існує необхідність у накладенні арешту на майно.

Власник майна та його представник заперечували щодо вимог клопотання, вказуючи на безпідставність вимог, а відтак у задоволенні клопотання просили відмовити.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 04.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України

30.06.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У рамках вищезазначеного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2023 року у справі № 757/29373/23-к було накладено арешт на грошові кошти у сумі 248 000 доларів США та 2 068 000 гривень, які вилучені в ході проведення обшуку від 30 червня 2023 року.

Водночас ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року у справі № 757/45453/23-к скасовано арешт, накладений вищезгаданою ухвалою, на 1/2 частину грошових коштів належних ОСОБА_7 , вилучених під час проведення обшуку від 30 червня 2023 року, що належать подружжю ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності. Так, під час розгляду вказаної справи слідчим суддею встановлено, що 1/2 частина грошових коштів, вилучених під час проведення обшуку від 30 червня 2023 року, належить ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності та вказані грошові кошти мають законне походження, оскільки отримані внаслідок укладення цивільно-правових угод.

Рвзом з тим, 23.10.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , згідно вимог якого просить накласти арешт в рамках розслідування кримінального провадження № 0000112 від 04.05.2023 стосовно ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на: грошові кошти 248 000 (двісті сорок вісім тисяч) доларів США та 2 068 000 (два мільйони шістдесят вісім тисяч) гривень, в якості спільного майна підозрюваного ОСОБА_5 та його дружини ОСОБА_7 , що може бути обернуто у дохід держави, через визнання його винним, обвинувальним вироком, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначення йому покарання, пов`язаного з конфіскацією майна.

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно частини 5 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч. 4 ст. 190 КК України передбачає конфіскацію майна.

Відтак, наявні підстави, з якими законодавець пов`язує вирішення питання щодо арешту майна підозрюваної особи.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Варто зазначити про те, що спільна сумісна власність подружжя належить подружжю незалежно від того, на чиє ім?я видано та оформлено документи.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Так, 26 грудня 2003 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб. Варто зазначити про те, що після одруження чоловік змінив прізвище з ОСОБА_12 на ОСОБА_13 .

Під-час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були вчинені наступні правочини щодо майна, яке перебувало у спільній сумісній власності:

1. Договір купівлі-продажу квартири від 27 травня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_2 , за що отримали грошові кошти у розмірі 179 988 гривень. Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору, право власності на зазначене майно набуто за час шлюбу.

Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, розміщеному на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на 27 травня 2005 року курс долара США (за 1 одиницю) становив 5,0500 гривень, а відтак станом на дату вчинення вищевказаного правочину 179 988 гривень еквівалентно 35 641,2 долару США.

2. Договір купівлі-продажу квартири від 17 липня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_15 квартиру АДРЕСА_3 , за що отримав грошові кошти у розмірі 707 000 гривень. Відповідно до ч. 2 вказаного Договору, право власності на зазначене майно набуто за час шлюбу.

У частині 3 вищевказаного Договору також зазначено, що згадана сума грошових коштів за курсом Національного банку України станом на дату підписання договору становить 140 000 доларів США.

3. Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/729829 від 30 листопада 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_16 транспортний засіб AUDI Q7, за що отримав грошові кошти у розмірі 836 128,45 гривень.

Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, розміщеному на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на 30 листопада 2017 року курс долара США (за 1 одиницю) становив 27,0139 гривень, а відтак станом на дату вчинення вищевказаного правочину 836 128,45 гривень еквівалентно 30 951,8 долару США.

4. Договір купівлі-продажу квартири від 12 серпня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_7 , яка діє за згодою свого чоловіка ОСОБА_5 , передала у власність ОСОБА_17 , який діє за згодою своєї дружини ОСОБА_18 , квартиру АДРЕСА_4 , за що отримала грошові кошти у розмірі 3 060 980 гривень. Відповідно до ч. 2 вказаного Договору, право власності на зазначене майно набуто за час шлюбу.

Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, розміщеному на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на 12 серпня 2019 року курс долара США (за 1 одиницю) становив 25,0908 гривень, а відтак станом на дату вчинення вищевказаного правочину 3 060 980 гривень еквівалентно 121 996,11 долару США.

5. Договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 25 листопада 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_19 земельну ділянку, площею 0,1554 га, та розташований на ній житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 , за що отримав грошові кошти у розмірі 1 264 437,01 гривень. Відповідно до ч. 2 вказаного Договору, право власності на зазначене майно набуто за час шлюбу.

Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, розміщеному на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на 25 листопада 2022 року курс долара США (за 1 одиницю) становив 36,5686 гривень, а відтак станом на дату вчинення вищевказаного правочину 1 264 437,01 гривень еквівалентно 34 577,12 долару США.

6. Договір купівлі-продажу квартири від 28 червня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_20 квартиру АДРЕСА_6 , за що отримала грошові кошти у розмірі 5 412 153 гривні. Відповідно до ч. 2 вказаного Договору, право власності на зазначене майно набуто за час шлюбу.

У частині 3 вищевказаного Договору також зазначено, що згадана сума грошових коштів за курсом Національного банку України (36.5686) станом на 28 червня 2023 року становила 148 000 доларів США.

До того ж, згідно з заявою ОСОБА_7 від 28 червня 2023 року, на виконання умов п. 3 вищезгаданого Договору ОСОБА_20 проведено повний розрахунок.

Загальна сума грошових коштів, отриманих на підставі вказаних договорів, складає 511 166,23 доларів США, а грошові кошти у розмірі 248 000 доларів США та 2 068 000 гривень, що вилучені в ході обшуку від 30 червня 2023 року, були отримані внаслідок укладення вищевказаних цивільно-правових угод.

Слідчий суддя приймає також до уваги доводи адвоката, що грошові кошти у розмірі 248 000 доларів США та 2 068 000 гривень були вилучені під-час проведення обшуку в будинку за наступною адресою: АДРЕСА_1 . Наголошуємо, що за вказаною адресою спільно проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , та за цією ж адресою зберігається майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, у тому числі вилучені грошові кошти. На підтвердження вказаних обставин свідчить протокол обшуку від 30 червня 2023 року, в якому зазначені зауваження ОСОБА_5 . Так, останній наголосив на тому, що вилучені грошові кошти були отримані в результаті продажу нерухомості, яка належала їх родині на праві приватної власності.

Відповідно п. 5, 6 ч. 2 до ст. 173 КПК України, слідчий суддя зобов?язаний врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на зазначені законодавчі вимоги, при вирішенні питання арешту майна, обґрунтованим буде накладення такого арешту не на все спільне майно подружжя, а лише на його частину, яка утворює частку підозрюваного у ньому. Такий підхід узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11 (провадження № 14-105цс19).

При цьому, слід виходити із законодавчої презумпції рівності часток кожного із подружжя у спільній сумісній власності на майно при його поділі, якщо не доведено інше.

Отже, накладення арешту на вилучені під час обшуку кошти не відповідатиме положенням ст. 173 КПК України, що призведе до порушення права власності дружини підозрюваного на спільне майно.

За викладених обставин, враховуючи обґрунтування клопотання та доводи на їх спростування викладені у запереченнях, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного 04.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1