ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3603/23 Справа № 194/1101/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні №0000098 від 27 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року було відмовлено в задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 було задоволено та продовжено обраний обвинуваченому ОСОБА_8 захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 04 грудня 2023 року включно, з визначенням заставиу розмірі 805 200 гривень.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому зазначений прокурором ризик можливості переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо в Україні діє воєнний стан, і під загрозою можливого покарання обвинувачений зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди відправленню правосуддя у спосіб неявки в судові засідання - судом не встановлено.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є реальним.

При наданні оцінки ступеню ризику стосовно вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд враховує те, що хоч обвинувачений і вважається раніше не судимим, однак обвинувачується у декількох епізодах, що підтверджує наявність цього ризику.

Виходячи з вищенаведеного суд прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Крім того, враховуючи, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , згідно зі ст. 12 КК України належить до особливо тяжких злочинів, обставини вчиненого злочину, майновий стан обвинуваченого та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, з урахуванням позиції Дніпровського апеляційного суду, викладеної в ухвалі суду від 31 серпня 2023 року, суд дійшов висновку про визначення в даному випадку розміру застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 гривен.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить об`єктивно переглянути в апеляційному порядку ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року про продовження йому строку тримання під вартою, оскільки, на його думку, суд та прокурор мають упереджене ставлення до розгляду справи щодо нього, а ризики, зазначені стороною обвинувачення, є недоведеними, доказів необхідності тримання його й далі під вартою прокурором не надано.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Прокурором в судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою на 60 днів, оскільки лише запобіжний захід в виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків під час розгляду справи.

Так, відповідно до статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Так, згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд правильно встановив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено. Також в Україні діє воєнний стан, що саме по собі підвищує ймовірність настання встановлених щодо обвинуваченого ризиків.

Також суд надав обґрунтовану оцінку ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику незаконного впливу на свідків, які безпосередньо судом не допитані, обвинуваченим з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті.

При наданні оцінки ступеню ризику стосовно вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд врахував те, що хоч обвинувачений і вважається раніше не судимим, однак обвинувачується у вчиненні декількох епізодів злочинів, що певною мірою підтверджує наявність цього ризику.

Таким чином, у зв`язку з вищенаведеним суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що зазначені ризики не зменшилися та не перестали існувати, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде ефективним та доцільним для запобігання цим ризикам.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність заявлених прокурором ризиків є безпідставними та повністю спростовуються матеріалами справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нівелювання вказаних ризиків, тому судом першої інстанції обґрунтовано продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд зважає також і на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Що стосується призначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, апеляційним судом вже було висловлено свою позицію з цього приводу, визначивши обвинуваченому ОСОБА_8 заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень. Суд першої інстанції врахував такий висновок апеляційного суду та продовжуючи обвинуваченому строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також визначив останньому розмір застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 гривен.

Крім того, апеляційний суд не може не звернути увагу на строк судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції та строк перебування обвинуваченого під вартою, втім вважає, що тривалість перебування обвинувачених під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 12.12.2019 року у справі « Піхун проти України»(заява № 63754/09 ) Європейський Суд зауважив, що «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …».

Враховуючи, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення по справі й судовий розгляд триває, а також з огляду на положення ст. 28, ч.1 ст. 318 КПК України і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при постановлені оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3