Справа № 592/5951/23
Провадження № 1-кп/592/184/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження № 0002744, відомості за яким 14.12.2022 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який тимчасово ніде не працює та офіційно ніде не працевлаштований, який має неповну загальну середню освіту, неодруженого, громадянина України, українця, раніше неодноразово судимого, РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

27.11.2022 року близько 07 години 30 хвилин ОСОБА_4 у власних справах перебував в магазині АТБ , розташованому за адресою: м. Суми, вул. Новорічна, буд. 8, де на тротуарі помітив банківську карту № НОМЕР_2 , емітовану в АТ КБ ПриватБанк на ім`я ОСОБА_8 . В подальшому, усвідомлюючи те, що картка та наявні на ній кошти є чужою власністю, діючи умисно, маючи умисел, направлений на приховування офіційного документа, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме: для заволодіння коштами, привласнив вказану карту, яка відповідно до ст. 1 Закону України Про інформацію , п. п. 1.4. , 1.14. , 1.27. , 1.31. ст. 1, п. 15.2. ст. 15 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні , ч. 4 ст. 51 Закону України Про банки та банківську діяльність , примітки до ст. 358 КК, є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, позбавивши таким чином ОСОБА_8 можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно привласнив вказаний офіційний документ. Одразу після цього ОСОБА_4 , під час дії на території України воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні , затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ та Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ) , Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022 року, строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 року строком на 90 діб, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 року строком на 90 діб, діючи з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння майнової шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та метою, таємно, повторно, розуміючи те, що привласнена банківська картка працює за системою Pay Pass і не потребувала введення пін-коду при розрахунку у торговельних точках, викрав грошові кошти з банківської карти № НОМЕР_2 , емітованої в АТ КБ ПриватБанк на ім`я ОСОБА_8 , шляхом придбання товарів, а саме: цигарок, продовольчих та промислових товарів на загальну суму 7385 грн. 90 коп. в торговельних точках м. Суми у період часу з 07 години 41 хвилини до 13 години 03 хвилини 27.11.2022 року, а саме: 27.11.2022 року в магазині ТОВ АТБ-Маркет , розташованому за адресою: м. Суми, вул. Новорічна, буд. 8, придбав товари о 07 годині 41 хвилина на суму 76 грн. 90 коп. , о 07 годині 42 хвилини на суму 158 грн. ; 27.11.2022 року в магазині ФОП ОСОБА_9 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , о 07 годині 51 хвилина на суму 246 грн. , о 07 годині 53 хвилини на суму 164 грн. , о 07 годині 56 хвилин на суму 450 грн. , о 08 годині 00 хвилин на суму 360 грн. , о 08 годині 01 хвилина на суму 422 грн. ; 27.11.2022 року в магазині ТОВ ТКС Дігма , розташованому за адресою: м. Суми, пр-т Курський, буд. 115, через сторонню особу, у якої створив враження у правомірності використання банківської картки, о 07 годині 54 хвилини на суму 452 грн. , о 08 годині 00 хвилин на суму 425 грн. та о 08 годині 02 хвилини на суму 425 грн. і особисто о 07 годині 55 хвилин на суму 410 грн. ; 27.11.2022 року в магазині ТОВ ТКС Дігма , розташованому за адресою: м. Суми, пр-т Курський, буд. 121-Б, о 08 годині 07 хвилин на суму 420 грн. , о 08 годині 09 хвилин на суму 470 грн. , о 08 годині 13 хвилин на суму 488 грн. 50 коп. , о 08 годині 18 хвилин на суму 400 грн. , о 08 годині 20 хвилин на суму 385 грн. ; 27.11.2022 року в магазині № 121 ФОП ОСОБА_10 , розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , придбав товари о 08 годині 08 хвилин на суму 410 грн. , о 08 годині 11 хвилин на суму 452 грн. , о 08 годині 19 хвилин на суму 381 грн. ; 27.11.2022 року в магазині ТОВ Вигідна покупка , розташованому за адресою: м. Суми, пр-т Курський, буд. 105, придбав товари о 08 годині 16 хвиин. на суму 391 гр. . Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у привласненні банківської карти, емітованої в ПриватБанк ім`я ОСОБА_8 , вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме: привласнення офіційних документів з корисливих мотивів. Крім цього ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні грошових коштів, належних ОСОБА_8 , в сумі 7385 грн. 90 коп. , вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , кваліфікуючою ознакою якої є вчинена в умовах воєнного стану , вчинена повторно .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю та пояснив суду про те, що у вчиненому він щиро кається. Також обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду про те, що 27.11.2022 року він дійсно вчинив привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, а також він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) , вчинену в умовах воєнного стану, за обставин, викладених в обвинувальному акті. Він просив суд суворо його не карати. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з нього майнової шкоди він визнав повністю (а. п. 37) .

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які є наявними в кримінальному провадженні, а обвинувачення визнається судом доведеним в законному порядку.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчинених кримінальних правопорушень та не заперечували проти скороченого судового розгляду, відтак, у суворій відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку (а. п. 37) .

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного та скороченого розгляду.

При цьому суд керувався принципом поза розумним сумнівом , зміст якого сформульований в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України , заява № 16437/04. Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_320#Text) .

Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зіставивши ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, і встановлені судом ознаки злочинних діянь, вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а, отже, його злочинні дії необхідно кваліфікувати як привласнення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Зіставивши ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і встановлені судом ознаки злочинних діянь, вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а, отже, його злочинні дії необхідно кваліфікувати як відкрите таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, вчинене ОСОБА_4 , згідно ч. 2 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, вчинене ОСОБА_4 , згідно ч. 5 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , згідно якому, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень) , склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку) , його матеріальний стан, тощо (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0007700-03#Text) .

Як особа обвинувачений ОСОБА_4 характеризується наступним чином.

Раніше неодноразово був засуджений та притягувався до кримінальної відповідальності, а саме:

1) вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.01.2007 року за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, вирок набрав законної сили 31.01.2007 року (а. п. 50, 51, 58) ;

2) вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.07.2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, вирок набрав законної сили 03.08.2009 року (а. п. 50, 51) ;

- постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.01.2011 року у справі № 1806/5-11/11 було скасовано звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням і його було направлено до кримінально-виконавчої установи для відбування покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.07.2009 року, постанова набрала законної сили 24.01.2011 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/13518482, https://reyestr.court.gov.ua/Review/13879651) (а. п. 50, 51, 76-79) ;

- ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.05.2014 року у справі № 592/4628/14-к, провадження № 1-в/592/284/14 ОСОБА_4 було звільнено від подальшого відбування основного покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.07.2009 року на підставі п. б ст. 4 Закону України Про амністію у 2014 році , ухвала набрала законної сили 27.05.2014 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/38762164) (а. п. 50, 51, 80) ;

3) вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.09.2019 року у справі № 592/7858/19, провадження № 1-кп/592/449/19 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 2 місяці, вирок набрав законної сили 28.01.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/84277739) (а. п. 50, 51, 60, 61, 81, 82) ;

- ухвалою Сумського апеляційного суду від 28.01.2020 року у справі № 592/7858/19, провадження № 11-кп/816/134/20 вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.09.2019 року відносно ОСОБА_4 було залишено без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення. Ухвала набрала законної сили 28.01.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87186028, https://reyestr.court.gov.ua/Review/87220776) (а. п. 50, 51, 83-86) ;

4) вироком Зарічного районного суду м. Суми від 13.02.2020 року у справі № 591/5785/19, провадження № 1-кп/591/260/20 за ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) року, вирок набрав законної сили 17.03.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/87568271) (а. п. 50, 51, 56, 87, 88) ;

5) вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2020 року у справі № 592/4059/20, провадження № 1-кп/592/487/20 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 4 місяці, вирок не набрав законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89827398) (а. п. 50, 51, 89) ;

6) вироком Сумського апеляційного суду від 25.07.2022 року у справі № 592/4059/20, провадження № 11-кп/816/68/22 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 5 місяців. Вирок набрав законної сили 25.07.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105409448) (а. п. 50, 51, 64-66, 90-92) ;

7) вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.03.2023 року у справі № 592/2468/23, провадження № 1-кп/592/328/23 за ч. 4 ст. 185, ст. 69, ст. 71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 місяців, вирок набрав законної сили 11.04.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109466825) (а. п. 50, 51, 67, 93) .

Є особою молодого віку (а. п. 1, 49, 62) .

Має постійне місце проживання та постійне місце реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. п. 1, 62) .

Згідно довідці комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань № 01-17/05/1407 від 27.12.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , під медичним наглядом у лікарів-наркологів комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань не перебуває (а. п. 52) .

Згідно довідці комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласна клінічна спеціалізована лікарня № 1504п/01-11 від 14.12.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований/проживає за адресою: АДРЕСА_4 , під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра не перебуває (а. п. 53) .

Згідно довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4/873 від 20.12.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку у Сумському ОМВК як призовник. 28.04.2010 року призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 був звільнений від призову на строкову військову службу, був виключений з обліку призовників згідно п. 5 ст. 18 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу , як раніше засуджений 17.07.2009 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 186 КК України. В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу не призивався (а. п. 54) .

Має реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) НОМЕР_1 (а. п. 1, 62, 74) .

Посередньо характеризується за місцем проживання (а. п. 63, 68) .

Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття (а. п. 4) ; - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень (а. п. 4) ; - молодий вік винного у вчиненні злочинів (а. п. 1, 49, 62) ; - повне визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень (а. п. 37) .

Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, щире каяття обґрунтовується тим, що таке каяття є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки та характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочинів.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, активне сприяння розкриттю злочину обґрунтовується тим, що таке сприяння є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні особи. Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою протиправну діяльність та/або про таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, молодий вік винного у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що молодий вік винного межує з віком неповнолітньої, що може свідчити про відсутність у винної особи стійких злочинних навичок, і, відповідно, про меншу суспільну небезпеку цієї особи.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки він щиро каючись у вчиненні злочинів, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочинів.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд вважає: - рецидив кримінальних правопорушень (а. п. 50, 51) .

Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, суд бере до уваги положення абз. абз. 1-4 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , із змісту яких вбачається, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дане кримінальне правопорушення, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо. З підстав, зазначених в ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0007700-03#Text) .

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 6 п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 року, із змісту якого вбачається, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення ст. ст. 65, 75 КК України у редакції Закону України № 4652-VI від 13.04.2012 року мають право, застосовуючи положення ст. 69 КК України, визначати (узгоджувати) : а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за це кримінальне правопорушення; в) не призначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v1679740-12#Text) .

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Отже, враховуючи тяжкість злочинів, особу винного та інші обставини справи, враховуючи наявність чотирьох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, згідно ст. 66 КК України, переслідуючи мету забезпечення пропорційності соціально виправданих цілей покарання, реалізуючи принцип справедливості покарання, беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_7 , думку обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про доцільність, можливість та необхідність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України за цей злочин, призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді обмеження волі. Строк обмеження волі суд визначає залежно від тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням наявності чотирьох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , згідно ст. 66 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 10.03.2023 року був засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 місяців, відтак, на підставі ст. 71 КК України, із застосуванням ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання у виді обмеження волі на строк 4 місяці за попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.03.2023 року, який набрав законної сили 11.04.2023 року, визначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з дня його прибуття до державної установи Конотопський виправний центр (№ 130) , тобто з 04.03.2023 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не слід обирати.

Потерпілим ОСОБА_8 до ОСОБА_4 03.05.2023 року був пред`явлений цивільний позов про відшкодування майнової шкоди (в порядку ст. 128 КПК України) , в якому він просив стягнути з ОСОБА_4 на його ОСОБА_8 користь майнову шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 7385 грн. 90 коп. (а. п. 4, 10) .

Крім того, суд бере до уваги положення п. п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна № 3 від 31.03.1989 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду № 13 від 25.12.1992 року, № 12 від 03.12.1997 року) , згідно яким при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК України, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК України. Вирішуючи при ухваленні вироку питання про відшкодування шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0003700-89#Text) .

Отже, потерпілим ОСОБА_8 було підтверджено майнову шкоду, заподіяну злочином, на загальну суму 7385 грн. 90 коп. . Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 7385 грн. 90 коп. .

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні (а. п. 4) .

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта по кримінальному провадженню відсутні (а. п. 4) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 615 КПК України; ст. ст. 11, 12, 50, 51, 61, 65, 66, 69-72, 185, 357 КК України, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 8 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 8 місяців.

На підставі ст. 71 КК України, із застосуванням ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання у виді обмеження волі на строк 4 місяці за попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.03.2023 року, який набрав законної сили 11.04.2023 року, до покарання, призначеного за новим вироком, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня його прибуття до державної установи Конотопський виправний центр (№ 130) , тобто з 04.03.2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди (в порядку ст. 128 КПК України) задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) , ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_4 ) майнову шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 7385 грн. 90 коп. .

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який постановив вирок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1