ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого судового засідання в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0001102 від 27.06.2022, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого, непрацюючого, не одруженого, учня Рівненського вищого професійного училища № 1, із середньою освітою,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , законних представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , 27.06.2022, близько 00 год 45 хв, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на ґрунті особистих неприязних відносин, що раптово виникли під час словесного конфлікту, умисно наніс ОСОБА_5 , один удар клинком ножа, який тримав у правій руці, в ділянку живота, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені інкримінованого правопорушення визнав частково, кваліфікацію правопорушення не оспорював, та показав, що дійсно 27.06.2022, близько 00 год 45 хв, він знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де також була група осіб, в якій був потерпілий. У нього з ними виник конфлікт, вказані особи виражались в його адресу нецензурною лайкою. В результаті конфлікту даними особами йому були нанесені тілесні ушкодження. Першим його вдарив потерпілий, потім інші особи, а він намагаючись вирватись від них, умисно наніс ОСОБА_5 , один удар клинком ножа, який тримав у правій руці, в ділянку живота. Таким чином, він намагався себе захистити, злякався за своє життя. У останнього в руках нічого не було. Просить суд суворо його не карати. Цивільний позов не визнає.

Проаналізувавши покази обвинуваченого, суд приходить до переконання, що вони частково не узгоджуються та містять численні суперечності з показаннями потерпілого та свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що 27.06.2022, близько 00 год 45 хв, він знаходився біля будинку № 1а, що по вул. Генерала Безручка в м. Рівне разом з іншими друзями. Неподалік знаходився обвинувачений разом зі своїми друзями, і вони почали нецензурно виражатись в їхню сторону. Тоді він зробив їм зауваження, однак обвинувачений підійшовши до нього наніс удар кулаком в обличчя і почав втікати. Після цього, він, ОСОБА_5 побіг за ним, і догнавши, почав боротись тримаючи його руки, щоб обвинувачений не наносив удари. В цей час до них підійшов товариш обвинуваченого, і бризнув йому газовим балончиком в обличчя. Він схопився за обличчя, відійшов в сторону, та зразу ж відчув удар в лівий бік. Піднявши футболку, він відчув кров в області живота. Пізніше була викликана швидка допомога та прибули працівники поліції. Просить суд задовольнити його позов, оскільки йому була завдана матеріальна та моральна шкода, він довгий час лікувався, переніс стрес, моральні та фізичні страждання. Міру покарання обвинуваченому просить призначити у виді позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_11 будучи допитаний в судовому засіданні показав, що 27.06.2022, близько 00 год 45 хв, він знаходився біля будинку АДРЕСА_2 разом з іншими друзями, в тому числі з ОСОБА_5 . Неподалік них, знаходилась група осіб, де був обвинувачений, які почали діяти агресивно, виражатись нецензурними словами в їхню адресу, і між ними виник конфлікт. Він помітив, що між обвинуваченим та потерпілим також виник конфлікт, який переріс в бійку. Вони почали їх розбороняти, і коли вони розійшлись, то він побачив на землі ніж, який належав обвинуваченому. Самого факту нанесення удару ножем ОСОБА_3 в область живота потерпілого він не бачив. В руках потерпілого ніяких предметів не було.

Аналогічні покази дав у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 будучи допитаний в судовому засіданні показав, що 27.06.2022, близько 00 год 45 хв, він знаходився біля будинку АДРЕСА_2 разом з іншими друзями, в тому числі з ОСОБА_3 . Неподалік них, знаходилась група осіб, де був потерпілий. Між ними виник конфлікт, почали виражатись нецензурними словами в їхню сторону. Він помітив, що між обвинуваченим та потерпілим також виник конфлікт, який переріс в бійку. В цей час до них підійшов товариш обвинуваченого, і бризнув потерпілому газовим балончиком в обличчя, а потерпілий схопився за обличчя, відійшов в сторону. В цей час обвинувачений наніс удар ножем в ліву сторону живота, від чого потерпілий присів на лавку. В подальшому була викликана швидка допомога та працівники поліції.

Аналогічні покази дала в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 .

Крім того, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_15 , який підтвердив висновок експерта № 407 від 27.06.2022, щодо отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. Наявні тілесні ушкодження в останнього відповідають обставинам, що відбулись 27.06.2002 близько 00 год 45 хв біля будинку АДРЕСА_2 . Обвинувачений сам собі спричинити вказані тілесні ушкодження не міг.

Таким чином, суд приходить до переконання, що покази потерпілого та свідків є послідовними протягом досудового слідства та судового розгляду, узгоджуються між собою і суд бере їх за основу, як докази.

Крім того, в ході судового розгляду, були досліджені письмові докази, надані прокурором, які перевірені на предмет допустимості та належності, а саме: протокол огляду місця події, висновки судово-медичних експертиз, постанови про визнання речовим доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження та інші докази.

Так, згідно форми вивода АРМ 102, 27.06.202 у дворі будинку Генерала Безручка, 1А, ОСОБА_5 отримав ножове поранення черевної стінки (а.к.п. 6);

Відповідно до протоколу огляду місця події від 27.06.2022 з фототаблицею, було оглянуто ділянку місцевості, що розташована в дворі будинку АДРЕСА_2 , де було виявлено та вилучено складний ніж з ручкою червоно-синього кольору та газовий балончик «Перець-4» (а.к.п. 12-19);

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 28.06.2022 накладено арешт на складний ніж з ручкою червоно-синього кольору з нашаруванням РБК та газовий балончик «Перець-4» (а.к.п. 23-24);

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 27.06.2022 з фото таблицею, була оглянута службова кімната Рівненського приймального відділення ЦМЛ, де було виявлено та вилучено футболку, шорти та босоніжки (а.к.п 25-29);

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 28.06.2022 накладено арешт на футболку, шорти та босоніжки (а.к.п. 33-34);

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.08.2022, потерпілим ОСОБА_5 було впізнано ОСОБА_3 , який 26.06. 2022 в дворі будинку АДРЕСА_2 наніс йому ножове поранення (а.к.п. 49-51);

З протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим від 11.08.2022 вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 в дворі будинку АДРЕСА_2 розповів та показав на місці, як ОСОБА_3 27.06.2022 наніс йому ножове поранення (а.к.п 52-57);

Згідно повідомлення ЦМЛ Рівненської міської ради від 30.06.2022 № 1-9/1623 у потерпілого ОСОБА_5 зафіксовано проникаюче ножове поранення живота з пошкодженням селезінки (а.к.п.59);

Згідно постанови про відібрання біологічних зразків - зразків крові для проведення експертизи від 11.07.2022, у ОСОБА_5 було відібрано зразки крові (а.к.п. 60-61);

Відповідно до висновку експерта № 510 від 03.08.2022 у ОСОБА_5 згідно наданої медичної картки стаціонарного хворого № 7483 КНП "Центральна міська лікаря" РМР при його зверненні за медичною допомогою 27.06.2022, лікарями відмічено наявність тілесних ушкоджень, які відповідають обставинам, що відбулись 27.06.2022, і вказана травма живота спричинена одноразовою дією гострого предмета, який цілком міг бути клинок складного ножа (приблизно шириною на рівні занурення 2.5 см) (а.к. 70-71) ;

Як слідує з висновку експерта № 553-Д від 15.08.2022 у ОСОБА_5 судово-медичні дані, встановлені при проведені експертизи, в частині механізму отримання потерпілим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, в цілому не суперечать обставинам та механізму заподіяння ушкоджень, які відображені в протоколах проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_5 від 11.08.2022, обвинуваченого ОСОБА_3 від 23.07.2022 та свідка ОСОБА_13 (а.к.п 74-77);

З висновку експерта № СЕ-19/118-22/6523-БД від 15.07.2022 вбачається, що кров ОСОБА_3 відноситься до групи АВ ( ІV) системи АВО (а.к.п 82-85);

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/118-22/6525-БД від 18.07.2022 вбачається, що кров ОСОБА_5 відноситься до групи О (1) з ізогемаглютиніном анти-А та анти-В системи АВО (а.к.п 91-94);

З висновку експерта № СЕ-19/118-22/6567-БД від 25.07.2022 вбачається, що на наданій на експертизу футболці (об"єкти № 1.1.-1.4) виявлено кров людини. При серологічному дослідженні крові у об"єкті № 1.2. виявлено антиген Н системи АВО, і дана кров може відноситись до гурпи 0 (1) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В системи АВО. Кров у об"єктах №1.2, може походити від особи (осіб) з групою крові 0 (І) з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В системи АВО, в тому числі потерпілого ОСОБА_5 .

При серологічному дослідженні крові у об"єктах № 1.1,1.3,1.4 виявлено антигени А, В та Н системи АВО. У випадку походження даної крові від однієї особи, то нею повинна бути особа з групою крові АВ (IV) з супутнім антигеном Н системи АВО. У випадку походження крові (об"єкти № 1.1, 1.3, та 1.4) за рахунок змішування крові двох і більше осіб, то ними можуть бути особи з групами крові О (І), А (ІІ), В (ІІ), АВ (IV) системи АВО в будь-яких комбінаціях, за обов"язкової присутності в слідах виявлених групових факторів. Кров виявлена в об"єктах № 1.1, 1.3, та 1.4 може походити від підозрюваного ОСОБА_16 .

За умови змішування крові двох і більше осіб, походження антигену Н системи АВО, за рахунок крові потерпілого ОСОБА_5 не виключається (а.к.п 110-116);

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/118-22/6566-БД від 26.07.2022 вбачається, що на шортах (об`єкт №1), футболці (об`єкт №2) та босоніжки (об`єкт № 3.4) виявлено кров людини, яка походить від особи (іб) з групою о (І) з ізогемаглютиніном анти-А та анти-В. Походження виявленої крові від потерпілого ОСОБА_5 не виключається. Походження виявленої крові від ОСОБА_3 виключається (а.к.п 122-126);

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.07.2022 слідчої ОСОБА_17 , балончик "Перець-4", що поміщений в спецпакет НПУ KIV1132505, змив ДНК з лівої та правої кисті в двох паперових конвертах, складний ніж, зразок крові ОСОБА_5 , зразок крові ОСОБА_3 , пару кросівок марки "New Balance", що поміщені в спец пакет НПУ SUD 4030084 визнані речовими доказами по кримінальному провадженню і знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП по квитанції № 737 (567) (а.к.п 139-140);

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.07.2022 слідчої ОСОБА_17 , футболки та шорти визнані речовими доказами по кримінальному провадженню і поміщені в спец пакет НПУ SUD 4030281 і знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП по квитанції № 740 (570) (а.к.п 141-142);

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.07.2022 слідчої ОСОБА_17 , босоніжки, футболки та шорти визнані речовими доказами по кримінальному провадженню і поміщені в спец пакет експертної служби МВС № 3287852 і знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП по квитанції № 744 (574) (а.к.п 143-144);

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.08.2022, свідком ОСОБА_13 було впізнано ОСОБА_3 , який 27.06.2022 в дворі будинку АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_5 ножове поранення (а.к.п 160-162);

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_13 від 11.08.2022 вбачається, що останній розповів та показав на місці, як ОСОБА_3 27.06.2022 в дворі будинку АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_5 ножове поранення (а.к.п 163-169);

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 28.06.2022 накладено арешт на мобільний телефон марки «Redmi» , змив ДНК з лівої кисті з контролем до нього, пару кросівок марки "New Balance", шорти та футболку (а.к.п 192-193);

Відповідно до висновку експерта № 407 від 27.06.2022 у ОСОБА_3 при судово-медичній експертизі 27.06.2022 в обласному бюро виявлені та з урахуванням медичних документів тілесні ушкодження, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, відносяться до легких. Будь-яких тілесних ушкоджень, які можна було б розцінити, з судово-медичної точки зору, як сліди боротьби або самооборони, на тілі потерпілого не виявлено (а.к.п 199-200);

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту з неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_3 від 23.07.2022, останній розповів та показав на місці, як 27.06.2022 в дворі будинку АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_5 ножове поранення (а.к.п 233-240);

Відповідно до постанов про відібрання біологічних зразків - зразків крові та зразків букального епітелію для проведення експертизи від 11.07.2022, у ОСОБА_3 було відібрано зразки крові та зразки букального епітелію (а.к.п. 246-249).

Потерпілим ОСОБА_5 подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1344 грн 80 коп, моральної шкоди в сумі 100 000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 8 000 грн.

Ухвалою суду від 27.09.2022 визнано цивільним позивачем потерпілого ОСОБА_5 , а цивільним відповідачем обвинуваченого ОСОБА_3 .

Пунктом 10 частини 1 статті 56 КПК України передбачено, що потерпілий має право - на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

За правилами частини 1 та частини 4 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, зокрема, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 61 КПК України визначено, що цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Частиною 2 ст. 61 КПК України передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до частини 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як передбачено частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховний суд України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону № 3261-IV від 22.12.2005. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Усталеною судовою практикою визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану тощо. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Суд усебічно, повно й об`єктивно дослідивши обставини кримінального провадження, з`ясувавши характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установивши злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в ході судового розгляду, потерпілий переніс оперативне втручання та поніс витрати на лікування, що підтверджуються відповідними медичними документами на суму 1344 грн 80 коп, а тому вони підлягають стягнення з обвинуваченого.

Крім того, підтверджуються витрати на правову допомогу по квитанції № 9/1 від 18.09.2022 в сумі 8 000 грн, що також підлягають стягнення з обвинуваченого.

В ході судового розгляду також було встановлено, що потерпілий зазнав фізичного болю, моральних страждань, що позначились на йог негативних змінах у житті, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, насторога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, тимчасова відірваність від активного соціального життя та інше.

За таких підстав, суд виходячи з вимог розумності, справедливості та виваженості, вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на суму 50 000 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Суд вважає, що що у раз відсутності у неповнолітнього ОСОБА_3 майна, достатнього для стягнення, її відшкодування необхідно покласти на його матір ОСОБА_9 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 22 КПК встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Суд надавав сторонам умови для реалізації свої процесуальних прав, однак після закінчення судового слідства, адвокат та обвинувачений заявили, що жодних додаткових доказів для надання суду, у них немає.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно ст. 36 КК України, необхідною обороною вважаються такі дії, коли особа захищає свої права й інтереси, інтереси іншої людини або держави від небезпечних посягань. У випадку загрози життю людини захист вважатимуть правомірним у тому випадку, якщо шкода завдана безпосередньо самому нападаючому й нікому іншому. Дуже важливо, щоб, умовно кажучи, дія дорівнювала протидії.

Стаття 40 Кримінального кодексу України надає особам право на застосування самозахисту в разі, коли існує безпосередня загроза життю, здоров`ю, майну або іншим правовим інтересам особи.

Закон передбачає ситуацію крайньої необхідності захисту свого життя від загрози. А саме - сукупності заходів, спрямованих на усунення суспільної небезпеки, якщо її в конкретній обстановці не можна було усунути в інший спосіб. І якщо при цьому не допущено перевищення меж крайньої необхідності. У ситуації крайньої необхідності застосовується принцип «меншого зла». Тобто шкода, спричинена нападаючому, має бути менше упередженої.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 342/538/14-к зазначив, що закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є - напад озброєної особи, напад групи осіб або протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення. У таких випадках шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

В ході судового розгляду було встановлено, що потерпілий не нападав на обвинуваченого, в руках в нього не було жодних предметів, в тому числі і ножа, а тому суд вважає, що твердження обвинуваченого про самозахист є безпідставними.

Виходячи з ст. 121 КК України - об`єктом злочину є здоров`я особи. Кримінальна відповідальність за заподіяння шкоди власному здоров`ю настає лише у спеціально передбачених КК випадках, коли це пов`язано з посяганням на інші суспільні відносини, крім здоров`я іншої особи (зокрема, частинами 1 і 2 ст. 409).

Обов`язковою ознакою цього злочину є потерпілий. Ним може бути лише людина - громадянин України, особа без громадянства, іноземець.

Об`єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причиновий зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.

Суспільно небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого. Бездіяльність має місце тоді, коли винний не вчиняє певних дій, які він повинен був і міг вчинити стосовно іншої людини, що потягнуло за собою заподіяння шкоди її здоров`ю у вигляді тілесних ушкоджень.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і останній у його вчиненні винен.

Згідно досудової доповіді Рівненського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області щодо обвинуваченого ОСОБА_18 , то беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його історію правопорушень, а також низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення без позбавлення волі на певний строк можливе. У разі якщо суд прийме рішення про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків відповідно до ч.1 ст. 76 КК України.

При призначення покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорфії тяжких злочинів.

Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, навчається у навчальному закладі ВПУ № 1 м. Рівне, де зарекомендував себе учнем з середнім і достатнім рівнем знань, виховувався без батька з мамою.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

Відносно ОСОБА_3 міра запобіжного заходу не обиралась.

Витрати на залучення експертів становлять 14126 грн 81 коп.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Що стосується щирого каяття, то суд приходить до переконання, про дійсне, відверте визнання своєї провини обвинуваченим, хоча він і частково вину визнає, та щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, оскільки обвинувачений як протягом досудового розслідування так і під час судового розгляду щиро покаявся у вчиненому, висловив жаль з приводу вчиненого.

Щире каяття, це відповідне ставлення винної особи до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні обвинувачений показав, що певною мірою усвідомлює негативні наслідки своїх дій та серйозність своєї поведінки і почуття провини в деякій мірі присутнє. Про свій вчинок шкодує, але іншого виходу з даної ситуації не було.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного та обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, пом`якшуючі обставини, а обтяжуючих обставин не встановлено, умови життя та виховання обвинуваченого, вплив дорослих, рівень розвитку, то суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства у виді позбавлення волі, з відстрочкою, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення неповнолітнім обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Часткове визнання вини, не є підставою для не застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання обвинуваченим своєї вини КК України не містить.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи".

За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 103,104 КК України, ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді п"яти (5) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на два (2) роки якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Стягнути з неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 14126 грн 81 коп, а у разі відсутності майна достатнього для стягнення, стягнення проводити з мами ОСОБА_9 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 1344 грн 80 коп, витрати на правову допомогу в сумі 8 000 грн та моральну шкоду в сумі 50 000 грн. А у разі відсутності у неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 майна, достатнього для стягненн, відшкодування необхідно покласти на маму ОСОБА_9 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 28.06.2022 на складний ніж з ручкою червоно-синього кольору з нашаруванням РБК; газовий балон "Перець-4".

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 28.06.2022 на змив ДНК з лівої кисті з контролем до нього, пару кросівок марки "New Balance".

Речові докази, а саме: балончик "Перець-4", що поміщений в спецпакет НПУ KIV1132505, змив ДНК з лівої та правої кисті в двох паперових конвертах, складний ніж, зразок крові ОСОБА_5 , зразок крові ОСОБА_3 , що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП по квитанції № 737 (567) після набрання вироком законної сили - знищити, футболку та шорти, що поміщені в спецпакет НПУ SUD 4030281 і знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП по квитанції № 740 (570), пару кросівок марки "New Balance", що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського РУП ГУНП по квитанції № 737 (567), і належать обвинуваченому ОСОБА_16 , після набрання вироком законної сили повернути - останньому, футболку, шорти, босоніжки, що належать потерпілому ОСОБА_5 вважати повернутими - останньому, мобільний телефон марки "Redmi", що належить обвинуваченому ОСОБА_3 , вважати повернутим - останньому.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя -