Справа №295/1896/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000176 від 10.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на картки АТ «Універсал банк» НОМЕР_1 ; АТ КБ «Приват банк» НОМЕР_2 ; АТ КБ «Приват банк» НОМЕР_3 ; стартовий пакет оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет оператора «Київстар» НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Iphone» XR ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , які належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вилучені 31.01.2024 під час обшуку, з метою забезпечення збереження речових доказів з позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження.

Слідчий в судове засідання не з`явився, в подав заяву в якій просив розгляд клопотання проводити без участі слідчого.

Захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_5 засідання не з`явився, подавали заяви в яких заперечував проти накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000176 від 10.06.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Слідчим в клопотанні зазначено, що потерпілі перебували за місцем проживання, де в соціальній мережі «Facebook» знайшли оголошення про працевлаштування за кордоном у федеративній республіці Німеччина, королівстві Бельгії, республіці Болгарія та інших країнах. У вказаних публікаціях був вказаний номер телефону оператора ФР Німеччини Бельгії та інших країн, в яких пропонувалося працевлаштування, і в публікації було зазначено що звертатися у месенджері «Viber». Написавши у месенджер «Viber» користувачу даної сторінки, потерпілі дізналися про наявність місць для працевлаштування та отримували позитивну відповідь. У подальшому невстановлена особа, надавала номери банківських карток, які згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є електронним платіжним засобом АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 та № НОМЕР_12 , і т.д., на які необхідно здійснити електронну оплату коштів на виготовлення документів для виїзду за кордон з метою офіційного працевлаштування, на що останні погоджувалися так як вважали, що в діях невідомої особи є наміри працевлаштування, без жодного бажання їх обманути скориставшись у корисних цілях їх довірою. Після перерахунку коштів невідома особа повідомила, що виготовить документи для працевлаштування у за кордоном та надішле їх поштою, на що потерпілі погоджувалися. Для впевненості потерпілих щодо здійснення працевлаштування невідома особа у месенджері «Viber» надавала копії своїх документів про працевлаштування та закордонний паспорт. При перевірці документів що посвідчують особу ( закордонний паспорт) встановлено, що вони належать іншим особам на території України та фото і анкетні дані не відповідають дійсності, що підтверджується витягами з УДМС України. При отриманні коштів невідома особи у «Viber» та «Facebook» перестає відповідати на повідомлення, видаляє переписку з потерпілими, документи на працевлаштування не надсилає, кошти не повертає.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 22.01.2024 року у справі № 295/1020/24 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 з метою відшукування та подальшого вилучення речових доказів, зокрема мобільних телефонів, СІМ-карт, флеш-накопичувачів, комп`ютерної техніки, банківських карток, паспортів громадян України та паспортів для виїзду за кордон, не належних власникам, чорнових записів, а також документів для виїзду за кордон, грошових коштів здобутих злочинним шляхом та інших речей та документів що можуть слугувати речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

В подальшому, 30.01.2024 року проведено обшук в житлі та іншому володінні ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено наступні речі: картка АТ «Універсал банк» НОМЕР_1 ; АТ КБ «Приват банк» НОМЕР_2 ; АТ КБ «Приват банк» НОМЕР_3 ; стартовий пакет оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет оператора «Київстар» НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Iphone» XR ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , які належать ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 31.01.2024 року вищевказані речі було визнано речовим доказом у даному кримінальномц провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170, ст. 98 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на його вчинення; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя критично оцінює посилання захисника та власника майна, що арешт є надмірним втручанням у права власносності власника майна, власник майна немає відношення до вказаного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до цього докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Збирання доказів, у тому числі й речових, відбувається через інститут слідчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя зауважує, що слідчий суддя на стадії досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Слідчий суддя звертає увагу, що арешт майна є тимчасовим заходом, тобто він не є безстроковим, та обмежений строком досудового розслідування, який чітко регламентований статтею 219 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що після проведення певних процесуальних та слідчих дій, в тому числі, експертних досліджень, буде встановлена належність або неналежність вилученого майна до обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, що не позбавляє власника майна в подальшому ставити питання про скасування арешту в порядку статті 174 КПК України.

З огляду на завдання арешту майна, враховуючи, що вилучені під час обшуку речі є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України, можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому з метою збереження речових доказів для проведення повного, всебічного, об`єктивного розслідування, а також проведення необхідних експертиз, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на картки АТ «Універсал банк» НОМЕР_1 ; АТ КБ «Приват банк» НОМЕР_2 ; АТ КБ «Приват банк» НОМЕР_3 ; стартовий пакет оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет оператора «Київстар» НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Iphone» XR ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , які належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити власників та користувачів, можливості відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1