Справа № 438/1570/21
Провадження № 1-кп/438/19/2023
В И Р О К

іменем України

01 грудня 2023 року Бориславський міський суд Львівської в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000522 від 12 липня 2021 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавця Львівської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньо-спеціальною освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

та стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Львова, громадянина України, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2016 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений 21 серпня 2020 року від відбуття покарання на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року у зв`язку із заміною невідбутої частини покарання у виді 1 року 6 місяців 7 днів позбавлення волі більш м`яким - виправленими роботами на невідбутий термін з відрахуванням 20 % в дохід держави, 20 вересня 2023 року знятий з обліку органу пробації у зв`язку із відбуттям покарання у виді виправних робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України,

за участі сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_7 та їх захисника адвоката ОСОБА_10 , -

в с т а н о в и в :

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 11 липня 2021 року приблизно о 23 год. 00 хв, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та особою, відносно якої відповідно ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 25 травня 2022 року у даній справі матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, маючи умисел на викрадення людини з метою вимагання грошових коштів на автомобілі марки «Ауді А6», сірого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , під`їхали до дитячого майданчика, який розташований неподалік цілодобового магазину «Галіція», що навпроти будинку 31 по вул. Коваліва у м. Бориславі, де зустріли потерпілого ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_3 групою осіб із ОСОБА_7 та особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на викрадення людини з метою вимагання грошових коштів, вийшли із вказаного автомобіля та підійшли до ОСОБА_9 , після чого нанесли декілька ударів кулаками рук по обличчю потерпілого від яких той впав на землю, та продовжили наносити удари ногами по голові та тулубу ОСОБА_9 , чим спричинили йому тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 та особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, схопивши ОСОБА_9 за верхній одяг, примусово, проти його волі, затягнули до салону автомобіля марки «Ауді А6», сірого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Здійснивши таким чином викрадення ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, продовжуючи злочинні дії, діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства, утримуючи ОСОБА_9 під час руху у вказаному автомобілі, порушуючи гарантовані положення ст.ст.29,33 Конституції України і ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», прав і свобод потерпілого на недоторканість особи та свободу пересування, проти її волі відвезли останнього до урочища «Помірки», що у м. Трускавець Львівської області.

Надалі перебуваючи у лісовому масиві вказаного урочища ОСОБА_3 групою осіб із ОСОБА_7 особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, діючи умисно, з метою вимагання у ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 6000 гривень, тобто з корисливих мотивів, незаконно, в порушення вказаних вище прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законом України, утримували ОСОБА_9 проти його волі в зазначеному лісовому масиві, супроводжуючи його утримання нанесенням ударів руками по тулубу.

Зазначені дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано як злочин, передбачений ч.2 ст.146 КК України, а саме викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що будучи судимий відповідно до вироку Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2016 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений 21 серпня 2020 року від відбуття покарання на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2020 року у зв`язку із заміною невідбутої частини покарання у виді 1 року 6 місяців 7 днів позбавлення волі більш м`яким - виправленими роботами на невідбутий термін з відрахуванням 20 % в дохід держави, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив новий злочин.

Так, 11 липня 2021 року приблизно о 23-00 год. ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_3 та особою, відносно якої відповідно ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 25 травня 2022 року у даній справі матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, маючи умисел на викрадення людини з метою вимагання грошових коштів на автомобілі марки «Ауді А6», сірого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , під`їхали до дитячого майданчика, який розташований неподалік цілодобового магазину «Галіція», що навпроти будинку 31 по вул. Коваліва у м. Бориславі, де зустріли потерпілого ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_7 , групою осіб із ОСОБА_3 та особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на викрадення людини з метою вимагання грошових коштів, вийшли із вказаного автомобіля та підійшли до ОСОБА_9 , після чого нанесли декілька ударів кулаками рук по обличчю потерпілого від яких той впав на землю, та продовжили наносити удари ногами по голові та тулубу ОСОБА_9 , чим спричинили йому тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_3 разом ОСОБА_7 та особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, схопивши ОСОБА_9 за верхній одяг, примусово, проти його волі, затягнули до салону автомобіля марки «Ауді А6», сірого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Здійснивши таким чином викрадення ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та особа, відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, продовжуючи злочинні дії, діючи умисно, із застосуванням фізичного насильства, утримуючи ОСОБА_9 під час руху у вказаному автомобілі, порушуючи гарантовані положення ст.ст.29,33 Конституції України і ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», прав і свобод потерпілого на недоторканість особи та свободу пересування, проти її волі відвезли останнього до урочища «Помірки», що у м. Трускавець Львівської області.

Надалі перебуваючи у лісовому масиві вказаного урочища ОСОБА_7 групою осіб із особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, та ОСОБА_3 діючи умисно, з метою вимагання у ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 6000 гривень, тобто з корисливих мотивів, незаконно, в порушення вказаних вище прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законом України, утримували ОСОБА_9 проти його волі в зазначеному лісовому масиві, супроводжуючи його утримання нанесенням ударів руками по тулубу.

Зазначені дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано як злочин, передбачений ч.2 ст.146 КК України, а саме викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань.

На обґрунтування винуватості обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення (злочину), сторона обвинувачення посилається на наступні докази, які були досліджені під час судового розгляду, а саме:

дані, які містяться в заяві потерпілого ОСОБА_9 що двоє або троє невідомих осіб , 11 липня 2021 року близько 23 год. 30 хв. перебуваючи неподалік магазину АДРЕСА_3 нанесли тілесні ушкодження (заявник отримав травми обличчя, а саме забій м`яких тканин ЗЧМТ, СМГ та садини грудної клітки), після чого проти волі заявника помістили останнього у свій автомобіль та відвезли у лісовий масив у м.Трускавець та нанесли тілесні ушкодження (а.с.8 т.2, а.с. 5 т.3);

дані витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000522 від 12 липня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_9 звернувся із заявою про те, що 11 липня 2021 року близько 22:59 невстановлена група осіб у кількості трьох чоловік, перебуваючи на автобусній зупинці у м.Борислав, вул.Коваліва,33, із застосуванням фізичного насильства незаконно позбавили його волі (а.с.5 т.3);

дані протоколу огляду предмету від 12 липня 2021 року, в якому зафіксовано огляд DVD-R диска із файлами відеозапису подій за 11 липня 2021 року, які зафіксували камери вуличного відеоспостереження , які розміщені на вул. Мазепи у м.Трускавець із яких вбачається, що 11 липня 2021 року в період часу з 20:52:25 до 21:01:01 на вул.Мазепи,30 у м.Трускавець у припаркований автомобіль марки Ауді моделі А6р.н. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_11 сідають четверо осіб, в тому числі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Автомобіль з чотирма пасажирами направились у м.Борислав. DVD-R диска із файлами відеозапису подій за 11 липня 2021 року, які зафіксували камери вуличного відеоспостереження, які розміщені на вул. Мазепи у м.Трускавець визнано речовим доказом відповідно до постанови слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області від 12 липня 2021 року (а.с.221-227 т.1);

дані висновку експерта від 18 листопада 2021 року за №СЕ-19/114-21/13515-БД відповідно яких у вирізках з трьох наданих на дослідження марлевих тампонів зі змивами (об`єкти №№1.1-3.1) виявлено поодинокі клітини з ядрами. Генетичні ознаки поодиноких клітин з ядрами у вирізках з трьох марлевих тампонів зі змивами (об`єкти №№1.1-3.1) не встановлено (а.с.75-81 т.2);

дані висновку експерта від 19 листопада 2021 року за №СЕ-19/114-21/13501-БД відповідно яких генетичні ознаки крові у вирізках з чотирьох марлевих тампонів зі змивами (об`єкти №№1.1,2.1,3.1,4.1) збігаються між собою, збігаються генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Походження крові, виявленої у вирізках з чотирьох марлевих тампонів зі змивами (об`єкти №№1.1,2.1,3.1,4.1) від ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виключається (а.с.87-96 т.2);

дані висновку експерта від 22 листопада 2021 року за №СЕ-19/114-21/13529-БД відповідно яких генетичні ознаки крові у вирізках з двох марлевих тампонів зі змивами з зовнішньої поверхні передніх дверей водія (об`єкт №№1.1) та задніх лівих дверей автомобіля (об`єкт №№2.1) збігаються між собою, збігаються генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Походження крові, виявленої у вирізках з двох марлевих тампонів зі змивами з зовнішньої поверхні передніх дверей водія (об`єкт №№1.1) та задніх лівих дверей автомобіля (об`єкт №№2.1) від ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виключається (а.с.101-109 т.2);

дані висновку експерта від 18 листопада 2021 року за №СЕ-19/114-21/13496-БД відповідно яких у вирізках з трьох наданих на дослідження марлевих тампонів зі змивами (об`єкти №№1.1-4.1) виявлено поодинокі клітини з ядрами. Генетичні ознаки поодиноких клітин з ядрами у вирізках з трьох марлевих тампонів зі змивами (об`єкти №№1.1-3.1) не встановлено (а.с116-121 т.2);

дані висновку експерта за №215 від 04 серпня 2021 року вказують, що у гр-на ОСОБА_9 , 21 років, виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців навколо лівого та правого ока, на задній поверхні середньої та нижньої третини правого плеча; крововиливу в склеру правого ока; саден в лівій скроневій ділянці, в лівій завушній ділянці, в лівій підвушній ділянці, на нижній губі біля кутів рота справа та зліва, в правій завушній ділянці, в лівій тім`яно-потиличній ділянці, в правій тімяній ділянці, на зовнішньо-бічній поверхні лівого передпліччя, на зовнішньо-бічній поверхні лівого передплічч, на зоніньо-бічній поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, на тильній поверхні правої кисті, на спині в проекції лівої лопатки, в правій підлопатковій ділянці, в лівій та правій поперековій ділянці, нагрудній клітці зліва в підпахвинній ділянці, на правому передпліччі, на передній поверхні правого та лівого колінного суглобу. Тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливу виникли від дії(удар) тупого (их) предмета (ів) в термін 6-12 год до моменту огляду. Тілесні ушкодження у вигляді саден виникли при дії (удар) твердого (их) тупого (их) предмету (ів) в термін 6-12 год до моменту огляду. Зокрема вказані тілесні ушкодження могли виникнути 11.07.2021 року, можливо в час та по механізму вказаними потерпілим. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Встановлений діагноз в ЦМЛ м.Борислава «ЗЧМТ». Струс головного мозку» без наданої медичної карти стаціонарного хворого при оцінці ступеня тяжкості до уваги не приймається. При наявності додаткових даних ступінь тяжкості може змінитись (а.с.134-135 т.2);

дані висновку експерта від 10 серпня 2021 року за №СЕ-19/114-21/13105-БД відповідно яких на поверхнях об`єкту наданому на дослідження, а саме пластикової пляшки із етикеткою «Джерело Plus» об`ємом 0,5 літра, слідів папілярних ліній не виявлено (а.с. 213-214 т.2);

дані висновку експерта від 27 серпня 2021 року за №1126/2021-ім відповідно яких у слідах на футболці (об`єкти №№1,2,3,4), на куртці (об`єкти №№5,6,7,8,9,10,11), на штанах джинсових ( об`єкти №№12,13,14,15,16) та на парі кросівок (об`єкти №№17,18) .- речах потерпілого ОСОБА_9 , виявлено кров людини та антигени А, що не виключає можливості походження виявленої крові від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО, в тому числі від самого потерпілого ОСОБА_9 та гр.гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (а.с.226-230 т.2) ;

дані висновку експерта від 25 серпня 2021 року за №1348/2021-ім відповідно яких у слідах мікрооб`єктах вилучених під час огляду автомобіля марки Ауді А: сірого кольору р.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 (об`єкти №№1,2,3,4.5,6,7,8,9,10,11,12) - крові не виявлено (а.с.233-240 т.2) ;

дані висновку експерта від 27 серпня 2021 року за №1132/2021-ім відповідно яких у слідах на тридцяти серветках вилучених в ході проведення огляду місця події від 12 липня 2021 року на ділянці лісової дороги з права від головної дороги за 400 м до форельника «Рибна хата», що за адресою: м.Трускавець, вул.Помірецька,55 (об`єкти №№1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13) виявлена кров кров людини з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, в тому числі від ОСОБА_9 та гр.гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (а.с.242-246 т.2) ;

дані протоколу огляду місця події із фототаблицею від 12 липня 2021 року, яким зафіксовано вилучення змив РБК (виявлених двадцяти капель речовини бурого кольору) із лавки синього кольору розміщеної на відстані 5-ти метрів від дороги по АДРЕСА_4 (а.с.17-23 т.3);

дані протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 12 липня 2021 року з фототаблицею, де зафіксовано, що у ході проведення слідчої дії свідок ОСОБА_11 впізнав особу за фотознімком під № 3 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який разом з іншими особами сіла у належний свідкові автомобіль у м.Трускавець направились у м.Борислав, а біля магазину «Галіція» затягнули невідомого свідкові чоловіка на заднє сидіння авто та направились з ним у лісовий масив (а.с.69-73 т.3);

дані протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 12 липня 2021 року з фототаблицею, де зафіксовано, що у ході проведення слідчої дії свідок ОСОБА_11 впізнав особу фотознімком під № 1 - ОСОБА_3 , який разом з іншими особами сіла у належний свідкові автомобіль у м.Трускавець направились у м.Борислав, а біля магазину «Галіція» затягнули невідомого свідкові чоловіка на заднє сидіння авто та направились з ним у лісовий масив (а.с.78-82 т.3);

дані протоколу пред`явлення особи до впізнання від 12 липня 2021 року з фототаблицею, де зафіксовано, що у ході проведення слідчої дії свідок ОСОБА_11 впізнав особу під № 3 - ОСОБА_9 , якого викрали троє осіб, нанесли тілесні ушкодження (а.с.83-87 т.3);

дані, які містяться в протоколах затримання ОСОБА_3 та ОСОБА_7 від 12 липня 2021 року , з яких вбачається, що затримання було здійснено на території Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області , що за адресою: м.Дрогобич Львівської області, вул. Стрийська,22. Затримані з приводу затримання заперечували, злочин не вчиняли. Скарг та заяв не було (а.с.87-94 т.3);

дані протоколу огляду місця події із фототаблицею від 12 липня 2021 року, яким зафіксовано вилучення 10 серветок із слідами РБК з права від головної дороги на вул. Помірецькій у м.Трускавець, не доїжджаючи 400 метрів до форельника «Хата рибака» (а.с.126-143 т.3);

дані висновку експерта від 27 серпня 2021 року за №1130/2021-ім відповідно яких у слідах на слідах на двох марлевих тампонах зі змивами з правої та лівої рук ОСОБА_9 (об`єкти №№1,2) виявлено кров людини та антигени А,Н. за ізосерологічною системою АВО, що може походити від будь-якої особи з групою крові А з ізогемаглютиніном ант-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО в тому числі від ОСОБА_9 та гр.гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_7 (а.с.188-191 т.3).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.146 КК України категорично заперечив та надав показання суду проте, що з потерпілим ОСОБА_9 не знайомий. Ближче обіду 11 липня 2021 року зустрівся за попередньою домовленістю з товаришем ОСОБА_14 у барі «Міраж» на вул.Стебницькій у м.Трускавець. Також там перебував ОСОБА_13 , який також знайомий з ОСОБА_15 . В барі випили багато пива. Потім з ОСОБА_16 пішли на квартиру дружини , що на АДРЕСА_5 . ОСОБА_17 пішов в магазин за горілкою та закускою. Після повернення останнього, продовжували розпивати спиртні напої.

Потім на пропозицію ОСОБА_18 поїхати у м.Борислав, разом з ОСОБА_16 вийшли на вулицю, найняли таксі та поїхали у м.Борислав. Неподалік магазину «Галіція» у м.Бориславі вийшли з таксі. На лавці в компанії інших людей сидів молодий чоловік, - потерпілий у справі ОСОБА_9 до якого підійшов ОСОБА_19 . Між ними виникла суперечка через гроші. Суперечка переросла у бійку. Обвинувачений визнає, що завдав потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів в обличчя. Аналогічно завдавав удари в обличчя обвинувачений ОСОБА_7 . Якісь дівчата зчинили крик. Обвинувачений перебував у нетверезому стані, тому дані події погано пам`ятає. Потім ОСОБА_19 помирився з потерпілим ОСОБА_9 . Всі разом сіли в таксі, поїхали в м.Трускавець до урочища «Помірки» . Думали, що там працює бар. Грошей у потерпілого ніхто не вимагав. Потерпілого силою, проти його волі в таксі не садив. Потерпілий з власної волі поїхав з ними у м.Трускавець щоб розпивати спиртне.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.146 КК України категорично заперечив та надав аналогічні показання обвинуваченого ОСОБА_3 . Визнає провину у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень.

Суд зазначає, що завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений (стаття 2 КПК України).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, згідно з вимогами ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При оцінці доказів суд виходить із визначення предмета доказування у кримінальному провадженні - це сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, які необхідно встановити у кожному кримінальному провадженні і які мають правове значення для правильного його вирішення по суті.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора.

Аналізуючи обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , передбачене ч.2 ст.146 КК, суд виходить з наступного.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є воля, честь і гідність особи.

Волю людини слід розуміти як право ніким не бути примушеним робити те, що не передбачено законодавством, право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей (статті 19 і 23 Конституції України), як гарантовану можливість реалізації нею таких конституційних прав і свобод як, зокрема: свобода та особиста недоторканність, право на невтручання в її особисте життя, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання (статті 29, 32, 33 Конституції України).

Згідно зі статтями 271 - 272 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 р. зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя; фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» кожна людина має право на свободу пересування, під якою розуміється право вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З об`єктивної сторони злочин може бути вчинений у двох формах: 1) незаконне позбавлення волі людини; 2) викрадення людини.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює, що за законом вона не має права позбавляти волі чи викрадати іншу особу, але бажає це зробити. Мотиви незаконного позбавлення волі можуть бути різними, крім суспільно корисних.

Мотив та мета, як факультативні ознаки суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, в даному діянні можуть бути різними, проте суд відмічає, що при незаконному позбавленні волі, на відміну від викрадання людини, є мета позбавити волі потерпілого.

Способами незаконного позбавлення волі можуть бути будь-які - обман, зловживання довір`ям, відібрання засобів пересування, ключів чи інших необхідних засобів тощо.

Викрадення людини означає заволодіння нею і незаконне переміщення її з одного певного місця, де вона вільно перебувала згідно з власною волею, до іншого, і може виразитися у формі: а) відкритого заволодіння нею; б) таємного заволодіння; в) заволодіння людиною, вчиненого шляхом обману чи зловживання довірою; г) заволодіння людиною в результаті вимушено-добровільної передачі її винному під погрозою насильства над її батьком, усиновителем, опікуном, піклувальником, вихователем тощо, або під погрозою насильства над особами, близькими для останніх, або розголошення відомостей, що ганьблять їх, пошкодження чи знищення їхнього майна.

Відповідно обвинувального акту ОСОБА_3 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, а саме викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що 14-15 червня 2021 року позичив у свого знайомого ОСОБА_18 на короткий термін. 11 липня 2021 року близько 23 години 30 хвилин перебував неподалік магазину «Галіція» у м.Бориславі по вул.Коваліва разом із своїми знайомими ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . До них під`їхав автомобіль, з якого вийшли ОСОБА_19 та двоє незнайомих на той час. Це були ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Втрьох підійшли до потерпілого. ОСОБА_19 спитав у потерпілого про повернення боргу. Потерпілий спочатку заперечив про існування боргу, а потім пояснив, що немає можливості повернути борг. Між потерпілим та ОСОБА_14 почалась шарпанина, під час якої останній заподіяв потерпілому своєю долонею удар в обличчя. Потерпілий також наніс удар ОСОБА_23 . Після чого, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_7 нанесли декілька ударів в обличчя потерпілому. Після падіння потерпілого ОСОБА_17 заподіяв ще один удар. Потерпілий намагався боронитись, також наносив удари, кому саме не пам`ятає. Після чого ОСОБА_7 намагався розборонити, відповідно бійка припинилась. Потерпілий запропонував ОСОБА_23 вирішити у мирний спосіб наявний конфлікт щодо наявного боргу. Потерпілий на пропозицію ОСОБА_18 сів разом з ним в автомобіль. Разом поїхали в м.Трускавець в район «помірок» в кафе, яке повинно було працювати. Приїхавши на місце, відпустили таксі. Проте кафе було закрито. Поговорили з ОСОБА_14 про конфлікт, домовились про повернення коштів. Після чого розійшлись. Про події цього інциденту пам`ятає погано, був випивший. Потерпілий пішов у напрямку АЗС «ОККО» , що у м.Трускавець. Куди поділись ОСОБА_19 та двоє обвинувачених не пам`ятає. Жодних претензій до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_7 немає. Потерпілий заперечує, що його силою посадили в таксі. В автомобіль сів добровільно, бажав полюбовно вирішити конфлікт. Саме тому сів у таксі з ОСОБА_15 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 з метою випити з ними спиртного як примирення. Чому у заяві про повідомлення про злочин вказав про його викрадення не може пояснити. Можливо помилково.

О цінюючи вказані покази потерпілого щодо фактичних обставин за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, суд вбачає наявність протиріч в частині зазначення ним послідовності дій обвинувачених, кількості та спрямованості нанесених ударів та хто конкретно які йому наносив. Проте, судом враховується позиція потерпілого, чітко зазначена під час допиту під час судового розгляду щодо нанесення обвинуваченими потерпілому тілесних ушкоджень, а відтак керується принципами належності та допустимості письмових та речових доказів у даних кримінальних провадженнях.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показав, що 11 липня 2021 року близько 23 години 30 хвилин перебував на лавочці неподалік магазину «Галіція» у м.Бориславі по вул.Коваліва разом із своїми знайомими ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_22 . Розпивали спиртне. В цей час під`їхав автомобіль, з якого вийшли троє невідомих осіб. Підійшли до ОСОБА_30 та вели мову про якісь кошти. Зненацька почалась бійка між невідомими та ОСОБА_31 . Дівчата почали кричати. Свідок у бійку не втручався. Свідок ствердив, що ОСОБА_32 та невідомі були нетверезі. Після припинення бійки ОСОБА_32 почав щось обговорювати із одним невідомих. Потім попрощався із свідком та сів добровільно в автомобіль до незнайомців. Після чого автомобіль поїхав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_33 та ОСОБА_34 надали суду аналогічні показання показам свідка ОСОБА_27 підчас судового розгляду.

Допитаний свідок ОСОБА_11 показав, що У вільний від основною роботи час, працює таксистом. 11 липня 2021 року близько 23 години підвозив обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_17 до м.Борислава в район вул.Коваліва на власному автомобілі марки «Ауді А6», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .. Коли пасажири вийшли з салону, свідок залишився в автомобілі. Чув якісь крики, можливо була бійка. Щось конкретно сказати не може, було темно, автомобіль стояв на значній відстані. Через короткий проміжок часу пасажири разом з потерпілим сіли у салон автомобіля. Попросили підвезти у м.Трускавець, на урощище «Помірки». Всі були випивши. Неподалік урочища «Помірки», що у м. Трускавець Львівської області попросили зупинити автомобіль та всі вийшли з автомобіля.

Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, приходить до переконання, що висунуте стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.146 КК України не знайшло свого підтвердження у судовому розгляді.

Так, показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 та ОСОБА_11 під час судового розгляду, як і дані, що містяться в протоколах пред`явлення фотознімків для впізнання від 12 липня 2021 року, а також іншу письмові докази не можуть бути покладені в основу встановлення вини обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, оскільки потерпілий ОСОБА_9 спростував факт викрадення його з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань.

Зазначені обставини підтверджені показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 та ОСОБА_11 .

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, які було отримано безпосередньо в залі суду під час проведення допиту особи із залученням всіх учасників справи. Показання, надані потерпілим та свідками під час досудового розслідування правоохоронним органам, не повинні братися до уваги.

Окрім того, під час судового розгляду, судом не здобуто об`єктивних даних, які б вказували на те, що обвинувачені ОСОБА_36 та ОСОБА_7 вчиняли будь-які дії, спрямовані на викрадення потерпілого ОСОБА_9 .

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не визнали своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, а саме викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань. Беззаперечно визнали свою винуватість у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 умисних легких тілесних ушкоджень.

При цьому, стороною обвинувачення не надано доказів, які б спростовували вказані твердження обвинуваченого.

Зазначені обставини підтверджені показами свідків сторони обвинувачення ОСОБА_27 , ОСОБА_33 , ОСОБА_35 та ОСОБА_11 ..

Аналогічно не доводять вини представлені стороною обвинувачення і письмові докази.

Слід вказати, що надані для дослідження в судовому засіданні докази не доводять і мотив вчинення злочину обвинуваченими, про який вказано у обвинувальному акті, що обвинувачені маючи умисел на викладення людини з метою вимагання грошових коштів, зустрілись з потерпілим. Так в судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами не доведено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_7 переслідували потерпілого ОСОБА_37 з метою вимагання грошових коштів.

Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності - прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті та свідчили б про вину обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 (п. 18,19), при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Згідно з ч.3 зазначеної статті, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, судом ухвалюється виправдувальний вирок.

На підставі наведеного, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, приходить до висновку про необхідність виправдання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.146 КК України.

При цьому, судовим розглядом було встановлено та підтверджено експерта за №215 від 04 серпня 2021 року показання потерпілого ОСОБА_9 , що йому були спричинені тілесні ушкодження, ступінь яких був визначений вищевказаною експертизою.

В показаннях обвинувачений ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_7 беззастережно визналипід час судового розгляду нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , суд вважає, що поданими доказами винуватість обвинувачених нанесенні умисне легкого тілесного ушкодження повністю доведеною.

Суд зазначає, що склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК є менш тяжким, аніж той, що передбачені обвинувальним актом. Оскільки існують підстави для перекваліфікації дій обвинувачених судом, зазначене виправдовує легітимні очікування особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства. Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року (справа №288/1158/16-к, провадження №13-28кс19).

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд у підсумку кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України як легке тілесне ушкодження, вчинене умисно.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд у підсумку кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України як легке тілесне ушкодження, вчинене умисно.

Зазначена зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, яке інкримінувалося обвинуваченим, покращує становище осіб, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження, та відповідає межам судового розгляду.

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, законодавцем віднесено до кримінального проступку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, зокрема скарг від сусідів на нього не надходило, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, відповідно ст. 89 КК України визнається таким, що не має судимості, схильність до вчинення корисливих злочинів, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, має на утриманні малолітніх дітей, для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому одного з альтернативних видів покарань, а саме покарання у виді громадських робіт. При цьому суд враховує те, що обвинувачений не працює, відповідно призначення даного виду покарання буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе , ніж обмеження волі

Відповідно до вимог ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Враховуючи те, що з дня вчинення (11 липня 2021 року) обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і до дня набрання вироком законної сили минув строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України для кримінальних проступків (два роки), який не зупинявся і не переривався, та з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачений не звертався, відповідно обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від призначеного покарання на підставах, передбачених п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, що узгоджується з позиціями, викладеними в постановах колегії суддів Першої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справах: №760/18016/15-к від 09.04.2019, №385/939/16-к від 05.02.2020, №137/142/15-к від 11.03.2020.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, зокрема скарг від сусідів на нього не надходило, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, раніше судимий за ч.3 ст.187 КК України, схильність до вчинення корисливих злочинів, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, відсутність обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не може бути розцінено судом як рецидив злочинів, оскільки вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому одного з альтернативних видів покарань, а саме покарання у виді громадських робіт. При цьому суд враховує те, що обвинувачений не працює, відповідно призначення даного виду покарання буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе , ніж обмеження волі

Відповідно до вимог ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Враховуючи те, що з дня вчинення (11 липня 2021 року) обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і до дня набрання вироком законної сили минув строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України для кримінальних проступків (два роки), який не зупинявся і не переривався, та з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачений не звертався, відповідно обвинувачений ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного покарання на підставах, передбачених п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, що узгоджується з позиціями, викладеними в постановах колегії суддів Першої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справах: №760/18016/15-к від 09.04.2019, №385/939/16-к від 05.02.2020, №137/142/15-к від 11.03.2020.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 13 липня 2021 року у справі 442/5281/21 накладено арешт на 10 серветок із слідами РБК та пластикову пляшку із етикеткою «Джерело Plus» об`ємом 0,5 літра, -3 змиви з внутрішніх ручок дверей, які поміщено у паперовий конверт; мікрооб`єкти вилучені на прозору дактилоплівку з переднього пасажирського сидіння, заднього сидіння з правої, середнього та лівої частини сидіння, які поміщено у сейфпакет №7182997; - змив РБК із внутрішньої сторони задніх правих дверей, який поміщено у паперовий конверт;-змив РБК із виступу між задніми сидіннями (більше з правої сторони), який поміщено у паперовий конверт;-змив РБК із правої частини заднього сидіння, який поміщено у паперовий конверт;- змив РБК із лівої частини заднього сидіння, який поміщено у паперовий конверт;- правий та лівий резинові коврики для пасажирів задніх сидінь із слідами РБК, які поміщено у картонову коробку; - змив з лавки синього кольору, куртку червоного кольору з надписом « The north face», - футболку сірого кольору з надписом « Pull&Bear», джинси чорного кольору,кросівки чорного кольору з надписом «adidas», мобільний телефон марки «REDMI Note 9» імеі1: НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 та сім картку мобільного оператора «київстар» НОМЕР_4 ,автомобіль «AUDI A6» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, змив РБК з водійських дверей, змив із задніх дверей зі сторони водія, чотири змиви з кожної зовнішньої ручки дверей автомобіля, мобільний телефон марки «HUAWEI» модель «P9 Lite 2017», IMEI НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , з поміщеною СІМ-карткою оператора «Life Cell» номер НОМЕР_7 , в чорному чохлі, банківську картку АТ КБ «Приватбанк» «Master Card НОМЕР_8 », монета номіналом 1 гривня, мобільний телефон марки «IPhone» модель «6S», IMEI НОМЕР_9 , з поміщеною СІМ-карткою оператора «Life Cell» номер НОМЕР_10 , футболку «ADIDAS» сірого кольору з плямами речовини бурого кольору на задній поверхні, куртку від спортивного костюму «NIKE» розміру «S» сірого кольору у візерунок в чорні хрестики, штани від спортивного костюму «NIKE» розміру «M» сірого кольору у візерунок в чорні хрестики, футболку «ROY ROBSON» розмір «L» білого кольору з плямами речовини бурого кольору на задній лівій частині, штани джинсові «G-STAR ROW» розміру «W34 L34» синього кольору з плямою зеленкуватого кольору на правому коліні, штани джинсові «PIERRE CARDIN» розміру «W34 L34» синього кольору, наволочку на подушку сірого кольору з плямами бурого кольору у куті, кофту «DEVANLAY» з коміром синього кольору, пару кросівок «PUMA» розміру 43 зі шкіри чорного кольору.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Вказані речові докази не були предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому їх, відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, - слід повернути власнику після набрання вироком суду законної сили.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Відтак, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на загальну суму 42293,25 (сорок дві тисячі двісті дев`яносто три ) гривень 25 копійок., підлягають стягненню з обвинувачених порівно на користь держави. Зокрема, 7816,44 грн за проведення Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром (висновок експерта від 18.11.2021 №СЕ-19/114-21/13515-БД), 11 142,50 грн за проведення Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром (висновок експерта від 19.11.2021 №СЕ-19/114-21/13501-БД), 5623,97 грн. за проведення Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром (висновок експерта від 22.11.2021 №СЕ-19/114-21/13529-БД), 10037,36 грн. за проведення Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром (висновок експерта від 18.11.2021 №СЕ-19/114-21/13496-БД), 6986,50 грн. за проведення Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром (висновок експерта від 18.11.2021 №СЕ-19/114-21/13387-БД), 686,48 грн за проведення Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром дактилоскопічної експертизи (висновок експерта від 10.08.2021 №СЕ-19/114-21/13105 -Д)

Крім цього, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2021 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою . Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 вересня 2021 року, продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою а визначена застава в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47580 грн (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят гривень) з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Застава внесена на рахунок отримувача - ГУДКСУ у Львівській області 10 вересня 2021 року заставодавцем ОСОБА_38 на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді .

У зв`язку із цим 10 вересня 2021 року обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено із ізолятора тимчасового тримання ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», що підтверджено довідкою від 10 вересня 2021 року за № 9/5696.

Відповідно ч.4 ст.202 КПК України, обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної ОСОБА_39 за обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено, так як запобіжний захід у вигляді застави не був порушений останнім в ході досудового розслідування та судового розгляду справи, і запобіжний захід у вигляді застави щодо ОСОБА_3 підлягає залишенню до набрання вироком суду законної сили та звернення його до виконання, тому внесений розмір застави в сумі 47580 грн. підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_39 після набрання цим вироком суду законної сили.

Також, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2021 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою . Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 вересня 2021 року, продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначена застава в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47580 грн (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят гривень) з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Застава внесена на рахунок отримувача - ГУДКСУ у Львівській області 27 вересня 2021 року заставодавцем ОСОБА_38 на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді .

У зв`язку із цим 27 вересня 2021 року обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено із ізолятора тимчасового тримання ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», що підтверджено довідкою від 27 вересня 2021 року за № 9/6062.

Відповідно ч.4 ст.202 КПК України, обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної ОСОБА_39 за обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено, так як запобіжний захід у вигляді застави не був порушений останнім в ході досудового розслідування та судового розгляду справи, і запобіжний захід у вигляді застави щодо ОСОБА_7 підлягає залишенню до набрання вироком суду законної сили та звернення його до виконання, тому внесений розмір застави в сумі 47580 грн. підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_39 після набрання цим вироком суду законної сили.

До набрання вироком законної сили підстав для обрання запобіжних заходів обвинуваченим суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавця Львівської області невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та виправдати за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавця Львівської області винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Львова невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та виправдати за недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Львова винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 13 липня 2021 року у справі 442/5281/21 на 10 серветок із слідами РБК та пластикову пляшку із етикеткою «Джерело Plus» об`ємом 0,5 літра, -3 змиви з внутрішніх ручок дверей, які поміщено у паперовий конверт; мікрооб`єкти вилучені на прозору дактилоплівку з переднього пасажирського сидіння, заднього сидіння з правої, середнього та лівої частини сидіння, які поміщено у сейфпакет №7182997; - змив РБК із внутрішньої сторони задніх правих дверей, який поміщено у паперовий конверт;-змив РБК із виступу між задніми сидіннями (більше з правої сторони), який поміщено у паперовий конверт;-змив РБК із правої частини заднього сидіння, який поміщено у паперовий конверт;- змив РБК із лівої частини заднього сидіння, який поміщено у паперовий конверт;- правий та лівий резинові коврики для пасажирів задніх сидінь із слідами РБК, які поміщено у картонову коробку; - змив з лавки синього кольору, куртку червоного кольору з надписом «The north face», - футболку сірого кольору з надписом « Pull&Bear», джинси чорного кольору,кросівки чорного кольору з надписом «adidas», мобільний телефон марки «REDMI Note 9» імеі1: НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 та сім картку мобільного оператора «київстар» НОМЕР_4 ,автомобіль «AUDI A6» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, змив РБК з водійських дверей, змив із задніх дверей зі сторони водія, чотири змиви з кожної зовнішньої ручки дверей автомобіля, мобільний телефон марки «HUAWEI» модель «P9 Lite 2017», IMEI НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , з поміщеною СІМ-карткою оператора «Life Cell» номер НОМЕР_7 , в чорному чохлі, банківську картку АТ КБ «Приватбанк» «Master Card НОМЕР_8 », монета номіналом 1 гривня, мобільний телефон марки «IPhone» модель «6S», IMEI НОМЕР_9 , з поміщеною СІМ-карткою оператора «Life Cell» номер НОМЕР_10 , футболку «ADIDAS» сірого кольору з плямами речовини бурого кольору на задній поверхні, куртку від спортивного костюму «NIKE» розміру «S» сірого кольору у візерунок в чорні хрестики, штани від спортивного костюму «NIKE» розміру «M» сірого кольору у візерунок в чорні хрестики, футболку «ROY ROBSON» розмір «L» білого кольору з плямами речовини бурого кольору на задній лівій частині, штани джинсові «G-STAR ROW» розміру «W34 L34» синього кольору з плямою зеленкуватого кольору на правому коліні, штани джинсові «PIERRE CARDIN» розміру «W34 L34» синього кольору, наволочку на подушку сірого кольору з плямами бурого кольору у куті, кофту «DEVANLAY» з коміром синього кольору, пару кросівок «PUMA» розміру 43 зі шкіри чорного кольору, - скасувати.

Речові докази :10 серветок із слідами РБК та пластикову пляшку із етикеткою «Джерело Plus» об`ємом 0,5 літра, -3 змиви з внутрішніх ручок дверей, які поміщено у паперовий конверт; мікрооб`єкти вилучені на прозору дактилоплівку з переднього пасажирського сидіння, заднього сидіння з правої, середнього та лівої частини сидіння, які поміщено у сейфпакет №7182997; - змив РБК із внутрішньої сторони задніх правих дверей, який поміщено у паперовий конверт;-змив РБК із виступу між задніми сидіннями (більше з правої сторони), який поміщено у паперовий конверт;-змив РБК із правої частини заднього сидіння, який поміщено у паперовий конверт;- змив РБК із лівої частини заднього сидіння, який поміщено у паперовий конверт;- правий та лівий резинові коврики для пасажирів задніх сидінь із слідами РБК, які поміщено у картонову коробку; - змив з лавки синього кольору, куртку червоного кольору з надписом «The north face», змив РБК з водійських дверей, змив із задніх дверей зі сторони водія, чотири змиви з кожної зовнішньої ручки дверей автомобіля - знищити.

Речові докази: футболку сірого кольору з надписом « Pull&Bear», джинси чорного кольору,кросівки чорного кольору з надписом «adidas», мобільний телефон марки «REDMI Note 9» імеі1: НОМЕР_2 , імеі НОМЕР_3 та сім картку мобільного оператора «київстар» НОМЕР_4 ,автомобіль «AUDI A6» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, мобільний телефон марки «HUAWEI» модель «P9 Lite 2017», IMEI НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , з поміщеною СІМ-карткою оператора «Life Cell» номер НОМЕР_7 , в чорному чохлі, банківську картку АТ КБ «Приватбанк» «Master Card НОМЕР_8 », монета номіналом 1 гривня, мобільний телефон марки «IPhone» модель «6S», IMEI НОМЕР_9 , з поміщеною СІМ-карткою оператора «Life Cell» номер НОМЕР_10 , футболку «ADIDAS» сірого кольору з плямами речовини бурого кольору на задній поверхні, куртку від спортивного костюму «NIKE» розміру «S» сірого кольору у візерунок в чорні хрестики, штани від спортивного костюму «NIKE» розміру «M» сірого кольору у візерунок в чорні хрестики, футболку «ROY ROBSON» розмір «L» білого кольору з плямами речовини бурого кольору на задній лівій частині, штани джинсові «G-STAR ROW» розміру «W34 L34» синього кольору з плямою зеленкуватого кольору на правому коліні, штани джинсові «PIERRE CARDIN» розміру «W34 L34» синього кольору, наволочку на подушку сірого кольору з плямами бурого кольору у куті, кофту «DEVANLAY» з коміром синього кольору, пару кросівок «PUMA» розміру 43 зі шкіри чорного кольору - повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 42293,25 (сорок дві тисячі двісті дев`яносто три) гривень 25 копійок, по 21 146 (двадцять одній тисячі сто сорок шість) гривень 63 копійки з кожного.

Застосований щодо ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 вересня 2021 року, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, - залишити без змін до вступу цього вироку в законну силу.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_3 у вигляді застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, - скасувати після набранням цим вироком законної сили.

Грошові кошти в сумі 47580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, внесені в якості застави ОСОБА_40 10 вересня 2021 року за ОСОБА_3 , - повернути заставодавцю ОСОБА_41 , після набрання цим вироком законної сили.

Застосований щодо ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 вересня 2021 року, запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, - залишити без змін до вступу цього вироку в законну силу.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_7 у вигляді застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, - скасувати після набранням цим вироком законної сили.

Грошові кошти в сумі 47580 (сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень, внесені в якості застави ОСОБА_40 27 вересня 2021 року за ОСОБА_7 , - повернути заставодавцю ОСОБА_41 , після набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бориславський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1