Справа № 734/1900/23
1-кп/729/115/23 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі колегії суддів: головуючої судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 120 222 3 від 13.12.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого п.7 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и в :

У провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Через канцелярію суду захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_7 подано клопотання, яке було ним підтримане в судовому засіданні, про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_5 , підтримали подане клопотання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали від 14 вересня 2023 року Бобровицького районного суду Чернігівської області задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та йому продовжено дію запобіжного заходу до 13 листопада 2023 року, включно.

В обґрунтування клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому адвокат ОСОБА_7 вважає, що на даний час існує низка підстав для зміни запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 . Право на свободу та особисту недоторканість ОСОБА_5 є одним із найбільш значущих прав людини.

Частина 2 ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, ратифікованої 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», встановлюють, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, визначених законом.

Взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, котрий застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Положеннями ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Захисник звертає увагу суду на необхідність оцінювати не лише наявність повідомленої підозри, а наявність на сьогоднішній день ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Також, необхідно звернути увагу на доцільність застосування тримання під вартою до ОСОБА_5 на цьому етапі провадження, оскільки за весь час тримання під вартою останнього, органом досудового розслідування так і не було виправдано мету застосування такого запобіжного заходу.

Також захисник обвинуваченого звертає увагу суду на те, що ОСОБА_5 утримується під вартою з 21.12.2022, тобто майже десять місяців, однак за цей час стороною обвинувачення так і не було встановлено обставин, які виправдовують його подальше тримання під вартою.

Тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, а тому станом на зараз, з урахуванням тривалості тримання під вартою обвинуваченого, відсутності нових обставин, які виправдовують подальше тримання, цей захід не є пропорційним і ОСОБА_5 необхідно звільнити з-під варти або обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Основною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків, а не покарання останнього, вина якого не доведена.

Захисник акцентує увагу на наступних обставинах, які дають можливість звільнити з-під варти або обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою обвинуваченому.

За весь час тримання під вартою ОСОБА_5 сторона обвинувачення з грудня 2022 року і до сьогоднішнього дня не отримала жодного доказу його причетності до вчинення інкримінованого злочину, про що свідчать посилання на так звані докази, які досліджені під час судового розгляду, які зазначені у всіх клопотаннях про застосування запобіжного заходу та його продовження, починаючи з грудня 2022 року.

У клопотанні зазначається, що в матеріалах кримінального провадження №0000473 відсутні будь-які докази (речові докази, документи, висновки експертів, показання), які вказують на вчинення саме ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину. Стороною обвинувачення в суді вже долучені всі наявні у них письмові докази у даній справі, однак окрім протоколів слідчих експериментів, проведених за участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у яких містяться повністю суперечливі обставини, на які вони вказують, жодних інших доказів причетності ОСОБА_5 до суду не надано. Також досліджений в судовому засіданні протокол слідчого експерименту, проведений за участю свідка ОСОБА_12 повністю суперечить відомостям, які містяться ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Також, до суду наданий протокол слідчого експерименту, проведений за участю свідка ОСОБА_13 , згідно якого злочин вчинила зовсім інша особа - ОСОБА_14 , а не ОСОБА_5 , що ігнорується стороною обвинувачення з самого початку досудового розслідування у даній справі, тобто винна особа перебуває на волі та має у справі статус свідка.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України або виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду не може базуватися лише на тому, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, оскільки жодного прямого та конкретного доказу, який підтверджував би, що ОСОБА_5 навіть має намір переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду не існує, а тому говорити про його існування та доведеність абсолютно неможливо.

Обґрунтовувати припущення про можливість втечі ОСОБА_5 , вказуючи лише на можливе покарання підсудного, є незаконною дією, оскільки діє принцип презумпції невинуватості.

Також, в рішенні «W. Проти Швейцарії» за скаргою №14379/88 від 26 січня 1993 року Суд відзначає, що ризик втечі особи від правосуддя не може розцінюватись виключно на основі тяжкості можливого покарання; оцінка повинна проводитись з урахуванням, інших факторів, які можуть підтвердити наявність вказаного ризику.

Ризик незаконно впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні також жодного разу не знайшов свого підтвердження, оскільки не існує жодного доказу або навіть підозри того, що ОСОБА_5 якимось чином намагався або буде намагатися впливати на свідків у кримінальному провадженні і відсутні будь-які факти, які підтверджували би даний ризик.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або ризику вчинення іншого кримінального правопорушення захисник зазначає, що сторона обвинувачення за весь час досудового розслідування так і не змогла навести жодного доказу існування даних ризиків, що є неприпустимим в силу приписів кримінального процесуального закону.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Таким чином, сторона захисту вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні відсутні та застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Захисником обвинуваченого, враховуючи можливість зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, отримано письмову згоду власника житла за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_15 з метою того, щоб власник житла не зазнав обмежень своїх прав у разі обрання домашнього арешту щодо осіб, які мешкають в його житлі, застосовуючи цей запобіжний захід.

Також 04.07.2023 депутатом Остерської міської ради в присутності сусідів - свідків складено акт обстеження про встановлення факту проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 родини ОСОБА_16 з 2013 року, в тому числі і ОСОБА_5 .

Отже захисник вважає, вказані вище обставини дають підстави вважати, що застосування щодо ОСОБА_5 виняткового за своєю суворістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є необхідним, а тому, враховуючи повну відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виконання покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, письмову згоду власника житла, позитивні характеристики, вважає, що буде достатнім застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою і саме такий запобіжний захід забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів та прав підозрюваного.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку захисників обвинуваченого, обвинуваченого та прокурора, представника потерпілих, колегія суддів вважає, що клопотання захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Зокрема, відповідно до п. 5 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2023 року запобіжний захід обвинуваченому було продовжено до 13 листопада 2023 року, а в задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому було відмовлено.

Таким чином, клопотання стороною захисту подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали. Не дивлячись на це, сторона захисту посилається на нові обставини, які не розглядалися судом, а це саме надані ними в судовому засіданні нові матеріали , які досліджені в судовому засіданні та долучені до кримінального провадження, що свідчать про повну упередженність, необ"єктивність, неповноту проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Суд звертає увагу сторону захисту , що під час обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у судових засіданнях було установлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На даний час, сукупність всіх обставин та даних про особу підозрюваного свідчать про дієвість обраного раніше запобіжного заходу, що повністю відповідає меті та підставам його застосування.

Щодо посилання сторони захисту на відсутність доказів щодо причетності до вчинення інкримінованого злочину обвинуваченим та наданих стороною доказів, які на думку сторони захисту є неналежними та недопустимими, слід зазначити наступне.

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_17 перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей. Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчиненні злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Саме із зазначених вище підстав суд не приймає до уваги та не вправі надавати оцінку доводам обвинуваченого та захисників щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення. Суд вважає, що системний аналіз кримінального-процесуального законодавства свідчить про те, що на цій стадії судового розгляду суд не вправі вирішувати питання пов`язані із необхідністю оцінки наявних у кримінальному провадженні доказів, а повинен виходити із сутності пред`явленого обвинувачення та наявності ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною. Таким чином, на даний час підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що наведені захисником доводи не зменшують ризиків, наявних у кримінальному провадженні та не свідчать про необхідність зміни обраного раніше запобіжного заходу на більш м`який, оскільки таке рішення може негативно вплинути на хід судового розгляду кримінального провадження та не буде відповідати його завданням.

Оцінюючи ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України у світлі факторів, пов`язаних з характером особи обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду. Стороною захисту не наведено переконливих доводів, які б давали підстави вважати зменшення ризиків до тієї межі, яка б дозволила суду дійти висновку про можливість змінити існуючий запобіжний захід обвинуваченому. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та не доведено обвинуваченим та його захисниками.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 201, 331, 369-372 колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_5 , за п.7 ч.2 ст. 115 КК України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3