Дата документу 24.10.2023 Справа № 337/3528/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/3528/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1235/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 27 жовтня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що інкримінований йому злочин він не вчиняв, кримінальне провадження щодо нього повністю сфабриковане.

Окрім того, зазначає, що прокурором, всупереч, вимогам п.1 ч.3 ст.199 КПК України, не були викладені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Посилається на порушення строку вручення клопотання про продовження строку тримання під вартою, чим було порушено його право на захист.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції врахував лише тяжкість висунутого обвинувачення та попередні судимості, без врахування позитивних характеристик з місця роботи, місця проживання і т.д.

Окрім того, вказує, що судом не було прийнято до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, чим було порушено принцип змагальності сторін.

Посилається на те, що він має стійкі соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, має на утриманні хвору похилу матір, яка потребує постійного догляду.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги неодноразові клопотання про зміну запобіжного заходу, чим порушив вимоги ст.370 КПК України.

Доказів вчинення інкримінованого йому злочину немає, свідки злочину також відсутні.

Ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджуються та мають характер припущень.

Також, звертає увагу на те, що йому не було надано можливості користуватись послугами перекладача.

Згідно з ухвалою суду, 01 лютого 2022 року після здійснення автоматизованого розподілу справ в провадження судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, після скасування судом апеляційної інстанції вироку Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 07 липня 2021 року.

Ухвалою суду від 19 квітня 2022 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями визначено склад колегії для розгляду справи.

Справа перебуває на стадії судового розгляду.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів до 01 вересня 2023 року включно.

29 серпня 2023 року прокурором в судовому засіданні подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що продовжують свою дію ризики, передбачені пп.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, наявність яких підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження правопорушень, а саме:

-переховуватись від суду;

-вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначає, що кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , згідно ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_6 не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, є особою, раніше судимою за вчинення злочинів проти власності та статевої свободи та статевої недоторканості особи, судимості за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, тобто ОСОБА_6 усвідомлює те, що він може потрапити до місць позбавлення волі на тривалий строк, що в свою чергу вказує на те, що останній може переховуватись від суду, що є ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_6 є особою, неодноразово судимою за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості. Зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор ОСОБА_7 підтримала його з наведених в клопотанні підстав, зазначив, що з огляду на те, що справа підлягає новому розгляду, продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого, потерпіла при допиті в судовому засіданні вказала на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила щодо неї кримінальне правопорушення, при цьому тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу найбільш суворого виду, проте має враховуватись у сукупності з іншими обставинами.

Обвинувачений ОСОБА_6 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою просив відмовити, застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід, оскільки він не винний у вчиненні кримінального правопорушення, на час затримання мав постійне місце проживання та роботи, вирок щодо нього Запорізьким апеляційним судом скасовано, а отже обвинувачення є безпідставним.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 при розгляді клопотання в задоволенні клопотання прокурора просив відмовити за його безпідставністю.

Захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участі не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі захисника, проти чого сам обвинувачений не заперечує.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, за аналогічний особливо тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк, в наявних матеріалах провадження немає відомостей, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б зменшували встановлені ризики, наявність на його утриманні будь-яких осіб теж нічим не підтверджена.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованого останньому правопорушення та суворість можливого покарання.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, на яку послався суд, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , та ті, що заявлені при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ризики, на які посилається прокурор, нічим є безпідставними, вказані твердження перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи обвинуваченого про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що прокурором, всупереч, вимогам п.1 ч.3 ст.199 КПК України не були викладені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою, є безпідставними та суперечить фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено, що вказані обставини у цьому провадженні існують, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення поданого клопотання.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

Перевірка доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що інкримінований злочин він не вчиняв, кримінальне провадження щодо нього повністю сфабриковане, на цій стадії процесу до компетенції апеляційного суду не відноситься, як і перевірка питання щодо порядку роз`яснення обвинуваченому суті висунутого обвинувачення.

На зазначеній стадії, згідно з кримінальним процесуальним законодавством, суд апеляційної інстанції переглядає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на стадії судового провадження.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу порушення строку вручення йому клопотання про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на те, що як убачається з матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали, обвинувачений при розгляді клопотання мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, в т.ч. і право на захист, та навів свої доводи по суті поданого клопотання.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про його офіційне працевлаштування, наявність в нього матері похилого віку, яка має певне захворювання, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилається апелянт, суттєво не зменшують встановлених ризиків та в даному випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Упередженості та тяганини з боку суду першої інстанції не убачається, як не убачається і порушення процесуальних прав обвинуваченого під час розгляду клопотання, в т.ч. і порушення права на захист, а доводи обвинуваченого про протилежне нічим не підтверджені.

При апеляційному розгляді кримінального провадження було встановлено, що стосовно ОСОБА_6 у цьому провадженні Ленінським районним судом м.Запоріжжя вже ухвалено обвинувальний вирок.

Так, вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 вересня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років, з залишенням без змін запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Даних про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 жовтня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4