Справа № 461/9998/23
Провадження № 1-в/461/166/23
У Х В А Л А

Іменем України

04.12.2023 року. м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника лікарні ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заява ОСОБА_5 , 1957 року народження про звільнення від відбування покарання у зв`язку із хворобою , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , звернувся до суду з заявою про звільнення від покарання у зв`язку із важкою хворобою. В обґрунтування подання покликається, на те, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 01.05.2023 року, ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, до 8 років позбавлення волі. Початок терміну 25.08.2021 року, кінець терміну 27.08.2029 року. Заявник зазначає, що страждає на наступні захворювання з таким заключним діагнозом стан після перенесеного ГПМК за геморагічним типом в лівій гемісфері та геморагічного інсульту в ліву гемісферу мозочка у вигляді глибокого правобічного геміпарезу, різко вираженого атактичного синдрому, розладів функції тазових органів у вигляді нетримання сечі та калу, наростаючим психоорганічним синдромом. Дисциркуляторна судинна енцефалопатія ІІІ ст. ХЦВХ ІІ ст. ЦВХ. Розлади психіки і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, внаслідок перенесеного мозкового інсульту в лівій гемісфері. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.. 1 ст. ризик дуже високий. СН І ст. ЗЗТБ у вигляді залишкової порожнини в/ч правої легені і щільних вогнищ у верхніх відділах обох легень, кат.5.1.Двобічна н/часткова інтерстиційна пневмонія. Вважає, що на підставі ст. 84 КК України може бути звільнений від покарання у зв`язку з хворобою.

В судовому засіданні прокурор вимоподання підтримав, просив таке задовольнити.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою, оскільки жодних підстав для цього немає.

Представник ЛБЛ №19 клопотання підтримала повністю. Додатково зазначила, що засуджений самостійно не пересувається, у зв`язку із наявними захворюваннями. Родичів, які б могли здійснювати за ним постійний догляд у засудженого немає.

Засдужений у судове засідання не прибув, скерував на адресу суду заяву про розгляд подання за його відсутності.

Стаття 539 ч.5 п.2 КПК України,передбачає,що неприбуття в судове засідання осіб які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання(подання),не перешкоджає проведенню судового розгляду,крім випадків,коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши думку прокурора, представника лікарні, дослідивши заяву засудженого, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Суд встановив, вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 01.05.2023 року, ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, до 8 років позбавлення волі.

Початок терміну 25.08.2021 року, кінець терміну 27.08.2029 року.

Стаття 152 КВК України визначає, що підставами звільнення від відбування покарання є хвороба засудженого.

В силу ч. 2 ст.84КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

З висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання від 23.11.2023 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_5 страждає на наступні захворювання, з таким заключним діагнозом стан після перенесеного ГПМК за геморагічним типом в лівій гемісфері та геморагічного інсульту в ліву гемісферу мозочка у вигляді глибокого правобічного геміпарезу, різко вираженого атактичного синдрому, розладів функції тазових органів у вигляді нетримання сечі та калу, наростаючим психоорганічним синдромом. Дисциркуляторна судинна енцефалопатія ІІІ ст. ХЦВХ ІІ ст. ЦВХ. Розлади психіки і поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, внаслідок перенесеного мозкового інсульту в лівій гемісфері. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 1 ст. ризик дуже високий. СН І ст. ЗЗТБ у вигляді залишкової порожнини в/ч правої легені і щільних вогнищ у верхніх відділах обох легень, кат.5.1.Двобічна н/часткова інтерстиційна пневмонія.

Крім того, згідно з висновком засуджений ОСОБА_5 отримує лікування зокрема: протиналежкоий матрац, антибактеріальну терапію, інфузійні середники, симптоматична терапія, вітамінотерапію, консультації невропатолога, психіатра, кардіолога, фтизіатра.

Крім цього, ухвалюючи рішення у справі, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в установленому законом обмеженні прав і свобод засудженого. У кодексі також чітко визначено мету покарання винної особи: «2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність» (ч.ч.2, 3 ст.50 КК).

Із змісту ст. 50 КК України випливає, що мета застосування покарання містить такі складники: каральний, ізолювальний, виховний, стримувальний. Отже, покарання особи, чию винуватість установив суд, зокрема, має не лише захистити суспільство, але й бути потрібним і достатнім для її виправлення.

Приписи кримінально-виконавчого законодавства, регламентуючи порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань, вказують на те, що його метою є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими (стст.1, 2 Кримінально-виконавчого кодексу).

Чинне національне законодавство визначає «виправлення засудженого» як «процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки», а «ресоціалізацію» «свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві»; при цьому доконечною умовою ресоціалізації засудженого є його «виправлення» (ст.6 КВК).

За таких обставин, враховуючи викладені доводи та мотиви, мету кримінального покарання, дані про особу засудженого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 про звільнення від подальшого відбування покарання, у зв`язку з хворобою.

Керуючись ст.84 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України,

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_5 , 1957 року народження про звільнення від відбування покарання у зв`язку із хворобою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом 7 днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1