Справа № 641/8864/15-к
Провадження № 1-кп/553/341/2024
У Х В А Л А

Іменем України

18.01.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

прокурора ОСОБА_2

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0001512 від 24.06.2015 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває вказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином. Під час судового розгляду на адресу ОСОБА_3 направлялись судові виклики , проте остання в судові засідання не з`являлась, за місцем реєстрації не проживає, запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався. Також прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України - вчинити спробу переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Також зазначив, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06.09.2023 судове провадження було зупинене до розшуку обвинуваченої. 17.01.2024 ОСОБА_3 була затримана в порядку ст. 191 КПК України. Інші запобіжні заходи, в тому числі й у виді цілодобового домашнього арешту, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки та унеможливлення існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 надала до суду письмові заперечення на клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у яких зазначила, що ризик переховування від органів досудового слідства і суду відсутній, оскільки ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації: АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_3 хворіє на туберкульоз, ВІЧ, хронічний гепатит та перебуває на обліку КНП ХОР «ОНЦПОС», де щоденно отримує відповідні лікарські засоби. У звязку із захворюванням ОСОБА_3 часто перебуває на лікуванні у різних лікарських закладах, про що повідомляла суду у 2015, 2016 та 2020 роках. Тож, на думку захисника, дані факти свідчать про те, що ОСОБА_3 не має наміру ухилятись від суду. Крім того, зазначає. Що захворювання ОСОБА_3 вимагають проходження постійного лікування та медичного нагляду, що можливо отримувати лише за місцем реєстрації. Після нападу рф на Україну у 2022 році та значними обстрілами м. Харків, ОСОБА_3 була вимушена виїхати за межі м. Харків та деякий час мешкати за іншою адресою. З весни 2022 року ОСОБА_3 постійно мешкає за місцем своєї реєстрації. Також вважає, що прокурором не доведена наявність ризиків, передбачених п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, та у клопотанні не наведені підстави неможливості застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів.

Судовому засіданні захисник підтримала заперечення на клопотання, просила обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала свого захисника.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При вирішенні клопотання суд враховує таке.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За таких обставин, суд має вирішити питання доцільності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, надаючи оцінку того чи існують заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Виходячи із тяжкості інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні прокурора, існування яких підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження, та обґрунтовується тяжкістю кримінального правопорушення та характером і ступенем його суспільної небезпеки.

Водночас, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше не судима, перебуває на обліку КНП ХОР «ОНЦПОС», має клінічно підтверджений діагноз «туберкульозний плеврит», хронічний вірусний гепатит В, С.

З огляду на вищевказане, суд вважає доведеним наявність підстав для застосування запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_3 , так як існують ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та яке, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до тяжкого злочину, не з`являлась у судові засіданні, перебувала у розшуку, тому остання, з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Дотримуючись вимог ст. 194 КПК України, щодо обґрунтування неможливості запобігання зазначеним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, судом встановлено таке.

Стаття 29 Конституції України гарантує кожній людині право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в аналізі «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», звертає увагу на те, що при розгляді відповідних клопотань судам слід ретельно перевіряти достовірність підстав для їх задоволення, оскільки одним з найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване тримання під вартою і, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, у багатьох випадках навіть не розглядалась.

На підставі викладеного, оцінивши в сукупності всі вищезгадані обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрання обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та переконання, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є співмірним та може цілком запобігти встановленим судом ризикам, тяжкості пред`явленого їй обвинувачення та відповідає особі обвинуваченої, яка раніше не судима, має клінічно підтверджений діагноз «туберкульозний плеврит», хронічний вірусний гепатит В, С , тому суд вважає, що обрання саме такого запобіжного заходу, буде достатнім та дозволить забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 27,177,178,183,194,199,315,331,372,376, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_2 про обрання відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, строком на два місяці з 18.01.2024 по 18.03.2024.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 такі обов`язки:

-не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

-прибувати до суду за викликом;

-не відлучатися за межі м. Харкова без дозволу суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідного територіального органу паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту покласти на ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області.

Після оголошення ухвали негайно доставити обвинувачену ОСОБА_3 до місця проживання та звільнити з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених судом обов`язків застосований запобіжний захід може бути змінений на більш суворий, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених судом зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_2 .

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для негайного виконання до ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 22.01.2024.

Суддя ОСОБА_1