Справа № 304/258/24 Провадження № 1-кс/304/220/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду його клопотання, подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000006 від 24 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000006 від 24 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Transporter T5», р/н НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 . Клопотання мотивує тим, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження, підставою для реєстрації якого стало повідомлення Управління СБУ в Закарпатській області № 5/2-151 від 24 січня 2024 року про виявлення кримінального правопорушення. Так, згідно з повідомленням громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснює незаконне придбання з метою збуту, зберігання з цією метою, збут та транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів на території Тячівського району Закарпатської області. Прокурор вказує, що на підставі вказаного повідомлення у порядку ч. 3 ст. 214, ч. 3 ст. 233 КПК та дозволу власника ОСОБА_7 проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого встановлено, що на території вказаного домоволодіння знаходяться тютюнові вироби без марок акцизного податку України торгової марки «Compliment Blue Demi Slims», у кількості 5 000 пачок, які вилучено. Крім цього прокурор вказує, що під час огляду місця події було оглянуто автомобіль марки «Volkswagen» марки «Transporter T5», р/н НОМЕР_1 , який було використано для транспортування та зберігання вказаних тютюнових виробів, та який відповідно являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_5 і перебуває у користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; в ході огляду транспортний засіб не вилучався. Однак прокурор вважає, що підставою накладення арешту на майно, відповідно до ст. 170 КПК України, є існування достатніх підстав вважати, що воно є засобом чи знаряддям вчинення злочину та підлягає спеціальній конфіскації, що має місце у даному випадку, тому з метою забезпечення кримінального провадження у частині забезпечення спеціальної конфіскації просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити з наведених у такому підстав.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, оскільки матеріали не містять будь яких доказів, що вказаний транспортний засіб використовувався ОСОБА_6 у перевезенні тютюнових виробів, відтак такий не є знаряддям злочину. Зазначав, що ОСОБА_6 перевозив цигарки на автомобілі «Мерседес Спрінтер», а відтак це спростовує дані наявного у матеріалах справи рапорту про перевезення тютюнових виробів за допомогою транспортного засобу марки «Фольксваген Транспортер».

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Вирішуючи клопотання слідчого/прокурора про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК України, для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна чи відмови в задоволенні такого клопотання про арешт майна. Вказане рішення має бути вмотивованим.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Як зазначено у ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

У клопотанні прокурор такою підставою називає існування достатніх підстав вважати, що транспортний засіб є засобом чи знаряддям вчинення злочину та підлягає спеціальній конфіскації; метою накладення арешту є забезпечення кримінального провадження у частині забезпечення спеціальної конфіскації.

Частиною першою статті 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч. 1 ст. 204 КК.

Так, частиною 1 статті 204 КК України передбачена відповідальність за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, пального або інших підакцизних товарів.

Положення ч. 1 ст. 96-2 КК України передбачають, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Разом з тим жодних доказів або обґрунтувань того, що транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Transporter T5», р/н НОМЕР_1 , на який прокурор просить накласти арешт, використовувався задля транспортування з метою збуту незаконно виготовлених тютюнових виробів, органом досудового слідства не надано і в клопотанні не зазначено.

Також до клопотання про арешт майна не долучено відповідних доказів, які б могли свідчити про належність транспортного засобу особам, у домоволодінні яких такий транспортний засіб було виявлено під час огляду ( ОСОБА_6 / ОСОБА_7 ).

Навпаки матеріалами клопотання підтверджується належність транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Transporter T5», р/н НОМЕР_2 , білого кольору, 2006 року випуску, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 (а. к. 12).

Відтак клопотання прокурора не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, крім посилання останнього на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування арешту майна та кримінального закону, що визначають положення щодо спеціальної конфіскації.

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності ЄСПЛ спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.

Здійснюючи оцінку правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Отже, з огляду на викладене, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що вони не містять достатніх та необхідних даних, які б свідчили про можливість накладення арешту на зазначене у клопотанні майно задля забезпечення спеціальної конфіскації, у зв`язку з чим таке задоволено бути не може.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , поданого на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000006 від 24 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1