Справа № 755/9217/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" серпня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000652 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Бугаївка, Васильківського р-ну, Київської обл., українця, громадянина України, з профільною середньою освітою, працюючого на посаді водія в ТОВ «Фірма Володар-роз», неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 15.06.2023, приблизно о 16 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 311», н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у житловій зоні на тротуарі біля будинку №12, по вул. Харківське шосе, у м. Києві, розпочав рух заднім ходом у напрямку від будинку №16 до будинку № 8.

У цей час, по тротуару, біля будинку № 12, розташованого по вул. Харківське шосе, у м. Києві рухалась пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи безперечну перевагу в русі перед транспортними засобами.

У порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б), 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 виявились у тому, що він, перебуваючи на тротуарі, який призначено для руху пішоходів, будучи обізнаним, що на тротуарі пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, усвідомлюючи, що перебуває в умовах обмеженої оглядовості дорожньої обстановки з робочого місця водія, обумовленої рухом заднім ходом та конструктивними особливостями кабіни транспортного засобу, достовірно знаючи, що в будь-який момент дорожня обстановка може змінитися, внаслідок появи пішоходів (в тому числі людей похилого віку), тому рух по тротуару вимагає особливої уваги від водіїв, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку, не звернувся за допомогою до інших осіб та створюючи небезпеку для життя і здоров`я громадян, розпочав рух заднім ходом, в процесі якого, перебуваючи на тротуарі біля відділення №130 «Нової пошти», розташованого за адресою: Харківське шосе, 12, у м. Києві, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась в попутному напрямку, в темпі кроку, перебуваючи позаду транспортного засобу.

У результаті наїзду, ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження, від яких остання померла ІНФОРМАЦІЯ_3 під час проходження стаціонарного лікування.

Так, при дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження: травма голови у вигляд лінійного перелому основи черепу без зміщення з незначними крововиливами, множинні двобічні фрагментарні переломи з розривами реберної та легеневої плеври і паренхіми легень, переломи правої лопатки та груднини; садна та синці на обличчі, тулубі та кінцівках, кишенеподібні відшарування м`яких тканин на верхніх кінцівках я обох боків та на нижній зліва з розчавленням жирової та м`язової тканини. Виявлені ушкодження характерні для неодноразової дії твердих предметів, за ступенем тяжкості вони с тяжкими як небезпечні для життя у момент їх заподіяння, так і в ході травматичного процесу. Ушкодження грудної клітки потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні, коли вона перебувала у положенні лежачи, внаслідок подвійного накочування на грудну клітку коліс автомобілю. Травма лівої гомілки та лівої кисті виникли при перекочуванні через них коліс автомобілю. Виходячи з особливостей та локалізації ушкоджень вважаю, що в момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_8 перебувала у вертикальному положенні, а вже потім після контакту у горизонтальному положенні. Виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_8 тілесні ушкодження цілком могли бути заподіяні при ДТП, обставини якої викладені у постанові слідчого, а також у зазначений ним строк.

Смерть потерпілої ОСОБА_8 настала від відкритої травми грудної клітки у сукупності з відкритою травмою голови, тобто знайдені ушкодження перебувають у причинному зв`язку зі смертю, а звідси і з ДТП.

У діях водія ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України. Крім того, в ході досудового розслідування в діях водія ОСОБА_3 встановлено порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5, п. 2.3 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що 15.06.2023 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, він керував технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 311», н.з. НОМЕР_1 , перебував у житловій зоні на тротуарі біля будинку АДРЕСА_3 . Перед тим як розпочати рух він у дзеркала заднього виду нікого не побачив але рухаючись заднім ходом почув, що здійснив наїзд на потерпілу, яка виявилась у сліпій зоні для нього, як водія. Потерпілу госпіталізували до лікарні але вона померла.

ОСОБА_3 цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 визнав, але просив стягнути лише 100 000 гривень, оскільки у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди перерахував потерпілому ОСОБА_6 64 500 гривень.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого немає, оскільки останній відшкодував йому 64 500 гривень, за придбання медикаментів для лікування матері, організацію її поховання та компенсацію моральної шкоди.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила стягнути з обвинуваченого 200 000 гривень, оскільки після смерті матері у неї погіршилось здоров?я, але до лікаря вона не зверталась через те, що у неї не було часу.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники кримінального провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників кримінального провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який неодружений, працює водієм, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, уперше притягається до кримінальної відповідальності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданого шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_6 , який просив не призначати покарання у виді позбавлення волі, відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі, застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Із огляду на грубість порушення ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху, суд також вважає за доцільне застосувати до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

У порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування 200 000 гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить до наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред?явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з положеннями ст.1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст.1177 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпіла та цивільний позивач вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить та керується роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із внесеними змінами.

Нормою ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості /абз.1 ч.3 ст.23 ЦК України/.

За практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права /справа «Науменко проти України»/.

У результаті ДТП загинула ОСОБА_8 , яка відповідно являлась для позивача ОСОБА_7 матір?ю, тобто близьким родичом і ця втрата є незворотною.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_7 вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувались психічними переживаннями, перенасиченням негативних емоцій, моральними втратами, які призвели до позбавлення можливості реалізації звичок і бажань, порушенням нормального способу життя, стражданнями, яких ОСОБА_7 зазнала внаслідок смерті ОСОБА_8 .

Отже безспірним є той факт, що ОСОБА_7 в результаті ДТП зазнала, як моральних так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже вона має право на відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_7 показала, що після смерті матері у неї погіршилось здоров?я.

За таких обставин, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_6 , який показав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого немає, однак просив задовольнити цивільний позов його сестри, інших учасників кримінального провадження в частині наявності моральної /немайнової/ шкоди у потерпілої ОСОБА_7 , яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань, фізичних, душевних, психічних, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкості вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням майнового стану обвинуваченого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та вважає за необхідне частково задовольнити вимоги потерпілої/цивільного позивача ОСОБА_7 та стягнути з обвинуваченого на її користь 150 000 гривень 00 копійок.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обрано.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 311», н.з. НОМЕР_1 , який передано на зберігання до Центру зберігання №1 Головного управління Національної поліції у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Зрошувальна, 15 - повернути власнику; два диски DVD-R MyMedia, які поміщено до спец-пакетів WAR0106064 та WAR0106065 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 150 000 гривень 00 копійок, у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати в розмірі 3 824 гривень 00 копійок за проведення експертиз №СЕ-19/111-23/32636-ІТ від 28.06.2023 року, №СЕ-19/111-23/31362-ІТ від 29.06.2023 року на користь держави.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2023 року, а саме: з автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311», н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ТОВ «Фірма «Володар -роз».

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: