Дата документу 01.08.2023 Справа № 335/3366/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/3366/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/164/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новогупалівка Вільнянського району Запорізької області, громадянки України, яка має вищу освіту, заміжня, має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштована на посаді начальника відділення «Укрпошта», зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 .

Заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 та прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено на ОСОБА_6 , обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов Запорізького міського центру зайнятості до ОСОБА_6 про стягнення завданої матеріальної шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Запорізького міського центру зайнятості (р/р UA3706334 банк одержувача: Держказначейська служба України м.Київ, МФО 820172, , одержувач: Запорізький міський центр зайнятості) на відшкодування завданої матеріальної шкоди 26 742 (двадцять шість тисяч сімсот сорок дві) гривні 71 копійку.

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді виправних робіт на строк 8 місяців із відрахуванням у дохід держави 10% із суми заробітку.

У решті просить вказаний вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що з матеріалів провадження та судового рішення убачається, що обвинувачена ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину, тому суд першої інстанції призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі з порушенням вимог ч.3 ст. 61 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 61 КК України).

Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, повністю визнала свою вину, раніше не була судима, офіційно працевлаштована на посаді начальника відділення «Укрпошта», за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину, тому у даному випадку, на думку прокурора, буде доцільно призначити обвинуваченій за ч.1 ст. 190 КК України покарання у виді виправних робіт, яке вона повинна відбувати реально.

Ураховуючи наведене, прокурор вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст. 61 КК України), і призначив обвинуваченій покарання, яке за своїм видом не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої через м`якість і, відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України, тягне за собою скасування судового рішення з ухваленням апеляційною інстанцію нового вироку.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною за ч.1 ст. 190 КК України та призначити покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ч.3 ст. 61 КК України, відповідно до якої покарання у виді обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до 14 років, що є підставою для скасування вироку в цій частині.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що 01 липня 2020 року набрали чинності зміни, передбачені Законом України № 2617 VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відповідно до яких, серед іншого, внесено зміни до Кримінального кодексу України.

Так, внесено зміни до ст.190 КК України, а саме в абзаці другому частини першої слова "до п`ятдесяти" замінити словами "від двох тисяч до трьох тисяч", а після слів "громадськими роботами на строк" доповнити словами "від двохсот".

Виходячи з викладеного, з 01 липня 2020 року частиною 1 статті 190 КК України передбачено, що заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) - карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Згідно з вироком суду, 25 вересня 2019 року ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прибула до Запорізького міського центру зайнятості, розташованого за адресою: Запоріжжя, вул.Рекордна, 16-Б, з метою отримання соціальної допомоги по безробіттю, у відповідності до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Далі, ОСОБА_6 надала працівникам Запорізького міського центру зайнятості заяву про надання статусу безробітної, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно.

Так, на підставі поданої ОСОБА_6 заяви, Запорізьким міським центром зайнятості 25 вересня 2019 року винесено наказ № НТ 191001 про надання ОСОБА_6 статусу безробітної, та наказом № НТ 191002 від 02 жовтня 2019 року останній призначено допомогу по безробіттю, яку остання отримувала щомісячно на банківський рахунок належної їй банківської карти в банку ПАТ «Приват Банк», в період часу з 02 жовтня 2019 року по 16 грудня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 27 червня 2020 року.

Відповідно до п.п. 4, п. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: приховування відомостей про працевлаштування на тимчасову роботу (у тому числі за межами України) або здійснення іншої діяльності за винагороду в період одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до пп. 8, п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Про те, в період часу з 28 серпня 2019 року по 15 травня 2020 року, на підставі договору про надання послуг №16807004 від 28 серпня 2019 року, ОСОБА_6 перебувала у цивільно-правових відносинах з ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн», та була звільнена згідно акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 24 липня 2020 року №42.

Таким чином, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні Запорізького міського центру зайнятості, в порушення Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття», діючи з прямим умислом на отримання коштів по безробіттю, умисно приховала від провідного фахівця відділу надання соціальних послуг центру зайнятості відомості щодо працевлаштування на платній основі у ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн».

На підставі вище викладеного у відповідності до ст. 22 п. 2 пп. 18 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розірвання страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року № 7-1 та на підставі акту перевірки, яким встановлено порушення умов перебування на обліку в службі зайнятості як безробітного та незаконне отримання допомоги по безробіттю, директором Запорізького міського центру зайнятості винесено наказ № 382-о від 27 жовтня 2020 року про повернення допомоги по безробіттю ОСОБА_6 в сумі 29 442,71 гривень.

Таким, чином ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи зайнятою особою у період з 02 жовтня 2019 року по 16 грудня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 27 червня 2020 року, шляхом обману, незаконно отримала допомогу по безробіттю у розмірі 29 442,71 гривень, тим самим завдавши державним інтересам матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями, які виразилися у заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 190 КК України.

До початку апеляційного розгляду прокурором ОСОБА_9 змінено подану нею апеляційну.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 190 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 з урахуванням поданих до неї змін, просила скасувати оскаржуваний вирок суду, звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрити провадження щодо останньої за закінченням строків давності; обвинувачену, яка не заперечувала проти думки прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи. При цьому, обвинувачена ОСОБА_6 повністю визнала себе винною у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, на підставі вимог ч.3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор просить звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - за закінченням строків давності.

Сама обвинувачена проти цього не заперечує.

Відповідно до вимог ст.49 КК України, строк давності - це певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст.ст. 284-288 КПК України).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 286 КПК України, у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили (ст. 532 КПК України).

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене у період часу з 02 жовтня 2019 року по 16 грудня 2019 року та з 01 січня 2020 року по 27 червня 2020 року.

Судом першої інстанції дії обвинуваченої кваліфіковані за ч.1 ст. 190 КК України, що учасниками провадження не оспорюється.

Санкція ч.1 ст.190 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

Відповідно до положень ст.12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відносяться до категорії кримінальних проступків.

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_6 правопорушення минуло понад 3 роки, обвинувачена протягом цього періоду не ухилялася від слідства або суду, не вчинила нового кримінального правопорушення, а тому вона може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України.

У судовому засіданні колегією суддів було роз`яснено ОСОБА_6 наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав. Обвинувачена зазначила, що їй усе зрозуміло та просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї - закрити.

Положеннями п.1 ч.2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 з урахуванням поданих до цієї апеляційної скарги змін, та звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження щодо неї за ч.1 ст. 190 КК України з зазначених підстав.

Відповідно, апеляційна скарга, подана прокурором ОСОБА_10 , задоволенню не підлягає.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст. 404-405, 407-409, 417 КПК України, п.2 ч.1 ст. 49 КК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити з урахуванням поданих до неї змін.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, скасувати, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити із зазначених підстав, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 284, ст. 417 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4