Справа № 308/1454/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/120/23, за апеляційною скаргою, яку подав засуджений ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2023 року, повернуто без розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 згідно з вироком Грязінського міського суду Липецької області Російської Федерації від 03.08.2016, приведеного ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21.02.2022 у відповідність із законодавством України.

З матеріалів судового провадження убачається, що 30.01.2023 засуджений ОСОБА_5 направив до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання в якому просить звільнити його умовно-достроково з місць позбавлення волі від покарання, призначеного за вироком Грязінського міського суду Липецької області Російської Федерації від 03.08.2016, приведеного ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21.02.2022 у відповідність із законодавством України. В обґрунтування клопотання засуджений вказує на те, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2022, задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації, яким його - ОСОБА_5 , засуджено, у відповідність із законодавством України. Визначено, що кримінальна відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнано винуватим вироком Грязінського міського суду Липецької області Російської Федерації від 03.08.2016, передбачена ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України. Визначено строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк вісім років; остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк одинадцять років без конфіскації майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років без конфіскації майна. Строк відбування покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з 03 серпня 2016 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону 838-УШ від 26.11.2015, що діяла до 20.06.2017, включно, зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 08 лютого 2016 року до 20 жовтня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Державній установі виконання покарань № 9 за вищевказаним вироком, приведеним у відповідність із законодавством України. Засуджений ОСОБА_5 за цим вироком суду відбуває покарання, починаючи з 08.02.2016. З другого жовтня 2019 року ОСОБА_5 перебуває на території України, як особа щодо якої тривають судові розгляди, а відтак на підставі ч. 5 ст. 72 КК України застосуванню підлягає норма Закону в редакції 838-ІІІV (пряма дія закону), тобто із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Таким чином станом на день подання клопотання строк відбутого покарання становить три четверті. За весь період відбування покарання ОСОБА_6 зарекомендував себе з позитивної сторони. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин із персоналом установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Під дію ст. 81 КК України засуджений ОСОБА_5 підпадає по відбуттю 2/3 частини строку покарання. Зазначені обставини вказують на сталість виправлення та сумлінну поведінку засудженого під час всього строку відбуття ним покарання.

В ухвалі суду вказується на те, що згідно з ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 , не є належним суб`єктом звернення до суду із клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, тому суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_5 клопотання залишивши без розгляду.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки у судовому засіданні він був відсутній, копію оскаржуваної ухвали від 01.02.2023, апелянт отримав 09 лютого 2023 року. Зазначає, що місцевий суд безпідставно повернув засудженому ОСОБА_5 , залишивши без розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, надаючи перевагу спеціальному закону над КПК України, через що обґрунтованість та законність судового рішення викликає сумніви. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою матеріали судового провадження направити до суду першої інстанції для вирішення по суті.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та засудженого ОСОБА_5 , неявка яких, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності прокурора та засудженого береться те, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги орган прокуратури та засуджений повідомлені відповідно до вимог закону; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від прокурора та засудженого не надходило, і при цьому, засуджений не подавав клопотань про його бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища засудженого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі засудженого.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

З оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що така постановлена без участі засудженого ОСОБА_5 , який не повідомлявся про час та місце її постановлення, і при цьому, матеріалами судового провадження підтверджено, що ОСОБА_5 отримав копії ухвал від 01.01.2023 та 01.02.2023 - 09.02.2023, а апеляційну скаргу подав 14.02.2023.

Тому, з огляду на положення абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження засуджений ОСОБА_5 не пропустив і клопотання про поновлення такого строку є безпідставним. У зв`язку з цим, рішення в цій частині не приймається.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду першої інстанції про повернення без розгляду клопотання засудженого ОСОБА_5 апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Так, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_5 не є належним суб`єктом звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - апеляційний суд вважає обґрунтованим і належним чином умотивованим.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вимоги ч. 3 ст. 154 КВК України, якою передбачено, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вищенаведене свідчить про те, що суб`єктом звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженої особи від відбування покарання є виключно орган або установа виконання покарань, де засуджена особа відбуває покарання.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що засуджений у підтвердження доводів клопотання не подав які - небудь докази (документи, процесуальні рішення), зокрема, ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 21.02.2022, якою приведено у відповідність із законодавством України вирок Грязінського міського суду Липецької області Російської Федерації від 03.08.2016, докази, що підтверджують строк відбутого ОСОБА_5 покарання і строк не відбутого та дані про особу засудженого. З огляду на те, що засуджений ОСОБА_5 перебуває під вартою, тому ці докази можуть бути надані лише адміністрацією відповідної установи та внесенням клопотання, про яке вказується вище.

Тому, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 про те, що місцевий суд безпідставно повернув йому без розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, надаючи перевагу спеціальному закону над КПК України, через що обґрунтованість та законність судового рішення викликає сумніви, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на вимогах законодавства та спростовуються наведеним вище, а відтак і не впливають на висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, взявши до уваги положення ч. 1 ст. 7 та ч. 6 ст. 9 КПК України, обґрунтовано повернув засудженому ОСОБА_5 без розгляду подане ним клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як особі, яка не наділена правом на звернення безпосередньо до суду з таким клопотанням.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав засуджений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 лютого 2023 року, якою повернуто без розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 згідно з вироком Грязінського міського суду Липецької області Російської Федерації від 03.08.2016, приведеного ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21.02.2022, у відповідність із законодавством України - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: