№ 1-кп/756/169/23
В И Р О К

іменем України

12 червня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретарів судового засідання - ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, неодруженого, такого, що офіційно не працевлаштований, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, неодруженого, такого, що офіційно не працевлаштований, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

органом досудового розслідування ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у тому, що вони разом із невстановленими особами, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, з метою незаконно збагачення, вступили у попередню змову між собою на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із застосуванням насильства, яке є небезпечне для життя та здоров`я особи.

Досягнувши взаємної згоди на вчинення злочину та з метою досягнення своїх злочинних намірів, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 разом із невстановленими особами, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, використовуючи наявну у них комп`ютерну техніку, за допомогою мережі Інтернет почали підшукувати оголошення про продаж автомобіля престижної марки, який мав стати об`єктом злочинного посягання.

У невстановлений день та час ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, на сайті «В Контакті» знайшли оголошення щодо продажу ОСОБА_15 автомобіля марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , за кошти у сумі 3 000 дол. США.

З метою реалізації свого спільного злочинного умислу, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, вводячи в оману ОСОБА_15 щодо своїх дійсних намірів, почали вести з ним переписку нібито з метою придбання автомобіля.

ОСОБА_15 , не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановлених осіб, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, домовився з ними про зустріч на 16-ту годину 25 серпня 2016 року для проведення огляду технічного стану автомобіля, а також можливого укладання договору купівлі-продажу. Місцем зустрічі було визначено АЗС «КЛО», що по вул. Полярна, 12/1, м. Києва.

Таким чином, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, виконали всі дії, необхідні для вчинення запланованого злочину, і співучасники приступили до безпосередньої реалізації свого злочинного умислу, узгодивши план вчинення злочину та розподіливши ролі кожного із співучасників у ході його вчинення. Відповідно до розподілених ролей, в обов`язки ОСОБА_14 входило ввести в оману ОСОБА_15 , а саме при зустрічі повідомити, що кошти на придбання автомобіля знаходяться у нього, та створити сприятливі умови для незаконного заволодіння транспортним засобом марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , у свою чергу, в обов`язки ОСОБА_13 входило, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечне для життя та здоров`я особи, в заздалегідь підготовлених ОСОБА_14 умовах заволодіти цим автомобілем.

25 серпня 2016 року о 16-ій годині 20 хвилин ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, діючи умисно за попередньою змовою між собою, на автомобілі марки «Seat Leon», прибули на територію АЗС «КЛО», що по вул. Полярна, 12/1, м. Києва, де зустрілися із ОСОБА_15 .

У подальшому, ОСОБА_14 , діючи спільно із ОСОБА_13 та невстановленими особами, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, у відповідності до розробленого ними плану, створюючи у потерпілого хибну уяву щодо їх правомірних дій, тим самим вводячи останнього в оману, запропонував ОСОБА_15 проїхати до станції технічного обслуговування, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 3-А, для нібито перевірки технічного стану автомобіля. Після цього ОСОБА_15 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановлених осіб, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, погодився на цю пропозицію, після чого на своєму автомобілі разом із ОСОБА_14 направилися у напрямку зазначеної станції технічного обслуговування, а ОСОБА_13 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, на автомобілі марки «Seat Leon» прослідували за ними.

Прибувши на територію зазначеної станції технічного обслуговування, ОСОБА_15 надав можливість ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановленим особам, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, оглянути автомобіль марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , який знаходився у його користуванні, у тому числі звірити номери агрегатів автомобіля щодо даних, зазначених у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння автомобілем марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_15 , поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, діючи узгоджено відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, яким було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для можливості проведення звірки відповідності номерів агрегатів автомобіля щодо даних, зазначених у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, зажадали від потерпілого передати їм ключі від автомобіля «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , приставивши до спини останнього невідомий предмет, який ОСОБА_15 сприйняв як вогнепальну зброю.

Вважаючи, що у разі невиконання вимог нападників щодо передачі їм ключів від автомобіля «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , ними може бути застосовано насильство, яке є небезпечне для життя та здоров`я, і сприймаючи застосування такого насильства реально, потерпілий не став чинити нападникам опір та передав ОСОБА_13 ключі від цього транспортного засобу.

Заволодівши таким чином ключами та маючи у своєму розпорядженні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_13 разом із ОСОБА_14 , діючи відповідно до розробленого плану, того ж дня приблизно о 17-ій годині 40 хвилин, знаходячись на території станції технічного обслуговування, за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 3-А, сіли до салону автомобіля марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , вартістю 3000 дол. США, що по курсу НБУ становило 75 9169, 59 грн., та покинули місце злочину, а невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, на автомобілі «Seat Leon» прослідували за ними.

Такі дії ОСОБА_13 та ОСОБА_14 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, поєднане із погрозою застосування насильства, яке є небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Обвинувачений ОСОБА_13 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, відмовившись давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.

Обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, відмовившись давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.

Стороною обвинувачення, на підтвердження винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у вчинені даного кримінального правопорушення було надано наступні докази:

- показання свідка ОСОБА_16 про те, що вона разом із ОСОБА_15 та іншими невідомими їй чотирма чоловіками приїхали на станцію технічного обслуговування з метою огляду автомобіля марки «BMW». У процесі огляду вона сіла до салону, а ОСОБА_15 спілкувався з одним із чоловіків, де знаходилися інші їй не відомо. Після того, як вона вийшла з транспортного засобу, до його салону сіли двоє чоловіків, а решта двоє - до іншого і ці автомобілі поїхали. На місці події залишилися лише вона та ОСОБА_15 . У зв`язку з цим вона зрозуміла, що відбулося незаконне заволодіння транспортним засобом, тому викликала працівників поліції. Також свідок указала, що обвинувачений ОСОБА_13 , за зачіскою, схожий на одного із чоловіків, що був там присутній, однак що саме він там робив вона не знає. Потерпілий ОСОБА_15 не був володільцем автомобіля марки «BMW», а займався лише його продажем;

- показання свідка ОСОБА_17 про те, що він підтримував дружні відносини з ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . Останній запропонував йому бути присутнім при продажу автомобіля марки «BMW». Коли він знаходився на території АЗС «КЛО», що по вул. Полярна м. Києва, то отримав телефонний дзвінок від ОСОБА_15 й останній повідомив, що автомобіль викрали, та попросив під`їхати до відділення поліції;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно з яким 25 серпня 2016 року ОСОБА_15 повідомив, що 25 серпня 2016 року приблизно о 17-ій годині 40 хвилин на вул. Кондратюка, 3-А, четверо невідомих під погрозою предмета, схожого на пістолет, незаконно заволоділи його автомобілем марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 (а.с. 27 т. 2);

- протокол огляду місця пригоди, згідно з яким 25 серпня 2016 року було оглянуто ділянку місцевості, розташовану за адресою: вул. Кондратюка, 3-А м. Києва. Під час огляду нічого не вилучалося (а.с. 31-34 т. 2);

- протокол огляду місця пригоди, згідно з яким 30 серпня 2016 року було оглянуто гаражне приміщення № НОМЕР_2 , розташоване у гаражному кооперативі «Жуляни-1» по вул. Ушинського, 16-А м. Києва, де виявлено автомобіль сірого кольору марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 . Під час огляду вилучено зазначений транспортний засіб та 11 слідів папілярних узорів (а.с. 28-30 т. 2);

- висновок судово-дактилоскопічної експертизи №4511/д від 01 листопада 2016 року, відповідно до якого слід пальця руки з розмірами по осях 17х25, що був вилучений із зовнішньої сторони правих дверцят автомобіля марки «BMW 525», залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_14 (а.с.45-59 т. 2);

- протокол пред`явлення особи для впізнання, відповідно до якого 01 вересня 2016 року свідок ОСОБА_16 указала на ОСОБА_13 , що знаходився під номером 4. Зазначена слідча дія фіксувалася на цифровий носій, а відеозапис перенесено на лазерний CD-диск. Однак, за яких обставин свідок ОСОБА_16 бачила особу, ні матеріали відеозапису, ні протоколи слідчий дій не містять (а.с. 49-50, 51-52 т. 2);

- протокол пред`явлення особи для впізнання, відповідно до якого 01 вересня 2016 року потерпілий ОСОБА_15 указав на ОСОБА_13 , що знаходився під номером 2. Зазначена слідча дія фіксувалася на цифровий носій, а відеозапис перенесено на лазерний CD-диск. Однак, за яких обставин потерпілий ОСОБА_15 бачив особу, ні матеріали відеозапису, ні протоколи слідчий дій не містять (а.с. 92-93, 94-95 т. 2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 01 вересня 2016 року, за одночасною участю потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 . Як зазначено у протоколі, обставини і події зафіксовано на відеокамеру, а відеозапис записано на оптичний диск (а.с. 79-82, 83-84 т. 2).

Дослідивши матеріали кримінального провадження, які представлені стороною обвинувачення і стороною захисту в ході судового розгляду кримінального провадження, оцінивши їх, вислухавши пояснення свідків, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором.

Частиною 1 ст. 62 Конституції України закріплено принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 статті 9 КПК повинна враховуватися при застосуванні кримінального процесуального законодавства України. Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються при визначенні кримінальної відповідальності і має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення по справах «Козинець проти України», «Авшар проти Туреччини», «Севтап Везнедароглу проти Туреччини»).

Так, у пред`явленому обвинувачені зазначено, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші невстановлені особи, використовуючи наявну у них комп`ютерну техніку, у мережі Інтернет, зокрема, на сайті «В Контакті» знайшли оголошення щодо продажу ОСОБА_15 автомобіля марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , і у подальшому, вели з ним переписку нібито з метою придбання автомобіля, а також, зважаючи на викладений розвиток подій, також спілкувалися по телефону.

Однак, у судовому засіданні сторона обвинувачення не надала жодних доказів, які б свідчили щодо розміщення ОСОБА_15 у мережі Інтернет або будь-де інформації про продаж цього транспортного засобу.

Доказів того, що ОСОБА_15 листувався та/або спілкувався із обвинуваченими чи іншими особами з приводу продажу автомобіля, обговорював місця можливих зустрічей тощо, що можливо було б підтвердити шляхом встановлення з`єднань абонентів стільникового зв`язку, також немає.

З огляду на відсутність таких доказів, суд вважає твердження в обвинувальному акті щодо розміщення ОСОБА_15 в мережі Інтернет оголошення з проводу продажу транспортного засобу марки «BMW 525», ведення із ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими особами листування з метою нібито його придбання, припущенням органу досудового розслідування.

Незважаючи на показання свідка ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_15 займався лише продажем автомобіля марки «BMW 525» і останній йому не належав, прокурор не надав жодних відомостей із Єдиного державного реєстру транспортних засобів стосовно власника майна - автомобіля.

Не заявляла прокурор і клопотань щодо допиту дійсного власника з метою з`ясування питань належності цього автомобіля марки «BMW 525», його вартості та правомірності користування ним ОСОБА_15 , що суд позбавлений був можливості зробити зважаючи на засаду змагальності.

При цьому, суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_16 була допитана і під час досудового розслідування, тобто стороні обвинувачення ще тоді було достеменно відомо про ці обставини та необхідності встановлення власника транспортного засобу.

Що стосується допиту ОСОБА_15 , якого під час досудового розслідування визнано потерпілим, то останній протягом всього судового розгляду для дачі показань не з`явився, при цьому судом вживалися всі передбачені законом заходи з метою надання учасникам можливості.

Так, судом 46 (сорок шість) разів відкладався розгляд або оголошувалась перерва у судовому засіданні, у тому числі, у зв`язку із неявкою потерпілого ОСОБА_15 .

Водночас, незважаючи неодноразові виклики потерпілого до суду шляхом направлення повісток, реагування на адресу керівника прокуратури щодо необхідності забезпечення явки ОСОБА_15 до суду, надання доручення на встановлення місця проживання (перебування) потерпілого (а.с. 142-143 т. 2), накладення на потерпілого грошового стягнення (а.с. 209-209 т. 2), останній не прибув на судовий розгляд для дачі показань.

Тому суд вважає, що зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у судовому засіданні було створено необхідні умови для реалізації, у даному випадку, стороні обвинувачення, їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як того вимагає ст. 22 КПК України.

Таким чином, за відсутності зазначених доказів, суд був позбавлений можливості з`ясувати, кому саме належить транспортний засіб марки «BMW 525», у заволодінні якого обвинувачуються ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та чи правомірно ним користування ОСОБА_15 .

Що стосується проведених за участю свідка ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_15 пред`явлення особи для впізнання, суд відмічає наступне.

Так дійсно, 01 вересня 2016 року свідок ОСОБА_16 указала на ОСОБА_13 , що знаходився під номером 4. Цього ж дня, потерпілий ОСОБА_15 указав на ОСОБА_13 , що знаходився під номером 2.

Зазначені слідчі дії фіксувалася на цифровий носій, а відеозапис перенесено на лазерний CD-диск.

Дослідивши носій інформації, судом було встановлено, що орган досудового розслідування всупереч вимогам ч. 1 ст. 228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, попередньо не з`ясовував, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, не опитав її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи.

Саме ж впізнання, як убачається з відеозапису, зводиться лише до того, як свідок ОСОБА_16 , а потім потерпілий ОСОБА_15 , указують на ОСОБА_13 , який тримає цифри спочатку № 4, а потім № 2.

Однак, за яких обставин свідок ОСОБА_16 та потерпілий ОСОБА_15 бачили особу, чи у зв`язку з чим, ні матеріали відеозапису, ні протоколи слідчий дій не містять.

Таким чином, суд вважає, що проведені за участі свідка ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_15 пред`явлення особи для впізнання є неналежним доказом, оскільки вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Що стосується проведеного слідчого експерименту від 01 вересня 2016 року, суд зважає на таке.

Як убачається з протоколу проведення слідчого експерименту, 01 вересня 2016 року за одночасною участю потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 було проведено зазначену слідчу дію.

Натомість, у супереч ч. 6 ст. 240 КПК України протокол не містить докладно викладених умов і результатів слідчого експерименту, а лише зазначено щодо фіксування подій відеокамерою зі збереженням відеозапису на оптичний диск.

Окремо суд звертає увагу на те, що проведення слідчого експерименту за одночасною участю потерпілого та свідка, на відміну від одночасного допиту двох і більше вже допитаних осіб, не регламентовано нормами кримінального процесуального законодавства, оскільки правова природа слідчого експерименту полягає у здійсненні дослідів з метою перевірки, чи могли відбутися за певних умов ті або інші події та яким саме чином, а не з метою з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях.

Дослідивши у судовому засіданні відеозапис слідчого експерименту, судом було встановлено, що фіксація цієї слідчої дії, зважаючи на проведення запису у темний час доби без жодного освітлення, здійснена у такий спосіб, який не дає можливості не лише ідентифікувати присутніх осіб, а й встановити їх кількість, розташування та які саме дії вони відтворюють. Фактично відеозапис слідчого експерименту зводиться до розмови декількох невідомих осіб щодо обставин певної події.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що ця слідча дія проведена у формі, що не містить ознак відтворення, а зводиться лише до дачі показань невідомими особами з метою їх процесуального закріплення, що не узгоджується з положеннями ст. 240 КПК України.

Відтак, проведений за одночасною участю потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 слідчий експеримент та складений за його результатом протокол від 01 вересня 2016 року суд визнає недопустимим доказом.

Решта ж досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: висновок судово-дактилоскопічної експертизи, відповідно до якого слід пальця руки, що був вилучений із зовнішньої сторони правих дверцят автомобіля марки «BMW 525», залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_14 та показання свідка ОСОБА_16 стосовно знаходження на місці подій особи, що за зачіскою схожа на ОСОБА_13 , на думку суду, не доводять винуватість ОСОБА_13 та ОСОБА_14 поза розумним сумнівом й тлумачаться на користь обвинувачених, оскільки не виключають існування інших, відмінних від викладеного обвинувачення, подій.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підлягають виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими.

Речові докази підлягають вирішенню у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_13 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 289 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_14 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 289 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що прокурором не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Речові докази, а саме: 11 слідів пальців рук, СД-диски з відеозаписами слідчих дій, що зберігаються при матеріалах справи, залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3