Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/450/23
Провадження № 1-кп/644/58/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року Орджонікідзевський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.01.2023 року за №000059, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Білозерське, Добропільського району, Донецької області, громадянина України, раніше судимого: 1) 22.05.2017 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1020 грн; 2) 02.11.2017 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 3) 21.12.2017 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 04.03.2020 року на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.02.2020 року згідно до ст.81 КК України умовно-достроково на 9 місяців 10 днів, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого АДРЕСА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 , обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, -

УСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами), в Україні з 05:30 години 24.02.2022 року введено воєнний стан.

12.01.2023, близько 08:00 год., точний час не встановлений, ОСОБА_4 маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до приміщення, попрямував до огородженої та охоронюваної території ПАТ «ХТЗ», розташованого за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 275, де проник на територію заводу через утворений в результаті обстрілів отвір в паркані та попрямував до механічної ділянки цеху «Механо-оброблювальне виробництво малих серій». Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням до приміщення, через незачинені вхідні двері проник у середину приміщення механічної ділянки цеху «Механо-оброблювальне виробництво малих серій» ПАТ «ХТЗ», де діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану на території України, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мідні дроти загальною вагою в обмотці 11,9 кг (без обмотки 11,8 кг), вартістю 2124 грн, алюмінієві радіатори в кількості 11 шт. загальною вагою 5,4 кг, з маркуванням «0171-80-89 К-9», виробництва «СРСР», вартістю 351 грн та 2 латунні радіатори по 0,8 кг та 2,2 кг, загальною вагою 3 кг, вартістю 420 грн.

В подальшому, ОСОБА_4 , поклавши викрадене майно у два рюкзаки та мішок, покинувши приміщення механічної ділянки цеху «Механо-оброблювальне виробництво малих серій» ПАТ «ХТЗ», став прямувати до паркану з метою покинути територію ПАТ «ХТЗ», однак перебуваючи на території заводу «ХТЗ», на шляху прямування до паркану, був затриманий охоронцем ПАТ «ХТЗ» ОСОБА_6 ..

Отже, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від його волі. В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_4 ПАТ «ХТЗ» могли бути спричинені матеріальні збитки на суму 2895 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину визнав в повному обсязі, не заперечував проти обставин викладених в обвинувальному акті та просив розглянути справу відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Зазначав, що він після звільнення з місць позбавлення волі в 2020 році мешкав в с. Велика Шапківка, Куп`янського району, разом із матір`ю та двома братами. Після початку війни, їх селище було в окупації, після звільнення території, його мати із молодшим братом виїхали в безпечне місце на Західну Україну, а він із братом приїхав до в м. Харкова, знімали квартиру, шукали підробітки, з січня 2023 року обидва залишились без роботи, не було коштів платити за житло, на придбання їжі, оскільки вони зареєстровані в Дніпропетровській області, не мали можливості отримувати гроші як переселенці, гуманітарну допомогу, склалась дуже складна ситуація. Проходив повз забору заводу та побачив там отвір, імовірно від снаряду, вирішив зібрати на території проводи, метал, щоб здати та отримати кошти. Дійсно прийшов з рюкзаками, викрутками, розумів, що проникає на чужу територію, зібрав в приміщенні, де були відкриті двері, мідні дроти, радіатори, а на виході його затримала охорона, все було вилучено. Кається, подібного більше не вчинить, як тільки частково змінилась ситуація в місті, стало менше обстрілів, розпочалось будівництво, він працює, коштів вистачає, брат також працює, вони проживають у двох, має намір влаштуватись на роботу офіційно за спеціальністю, є тракотористом-машиністом за профосвітою, має посвідчення, просив надати можливість виправитись без позбавлення свободи. Відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України та проти цього не заперечували учасники судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доказана, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким, але вчинено незакінчене кримінальне правопорушення, під час якого обвинувачений намагався викрасти мідні дроти з метою подальшої здачі та отримання коштів, оскільки працює без офіційного працевлаштування, не вистачає грошей на покупку речей першої необхідності, а також відомості, які характеризують його особу. Обвинувачений раніше судимий, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, матеріальна шкода відсутня, з моменту умовного дострокового звільнення пройшло майже 3 роки, за цей час до кримінальної, адміністративної відповідальності не притягався. Представником потерпілого подано заяву про розгляд справи за його відсутності та призначення покарання на розсуд суду, цивільний позов в рамках провадження не подавався. За даними досудової доповіді, складеної органом пробації, складено висновок про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню імовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за мови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: виконання всіх вимог індивідуального плану роботи (відвідування профілактичних заходів у відділі пробації). У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Також, у висновку зазначено про наявність у обвинуваченого мотивації до позитивних змін, активний пошук роботи за спеціальністю, усвідомлення своєї провини. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України є визнання провини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують його покарання, згідно зі ст. 67 КК України судом не встановлено. При призначенні покарання суд враховує, положення ч.3 ст.68 КК України, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Положеннями ст. 50 КК України визначено, що призначення покарання як захід примусу застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення та полягає в передбаченому законом порядку позбавленні чи обмеженні прав і свобод засудженого. Тому при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У частині 2 ст. 65 КК України сформульований принцип доцільності покарання, відповідно до якого винній у кримінальному правопорушенні особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Додержання цих вимог закону припускає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити винному і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення зазначеної мети. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила правопорушення. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення. Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Враховуючі відповідні доводи та встановлені судом обставини, те, що вчинено замах на вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, які могли бути спричинені, а саме 2895 грн., ставлення обвинуваченого до вчиненого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю правопорушення, дані про його особу, який за даними досудової доповіді не вживає алкоголь, наркотичні речовини, займається активно пошуком роботи за спеціальністю, працює на будівництві без оформлення, думку представника потерпілого, висновок органу пробації, щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства під здійснення відповідного контролю, суд вважає за можливе призначити покарання мінімально передбаченого санкцією статті, а також при цьому, вважає за доцільне застосувати іспитовий строк. Запобіжний захід не обирався, цивільний позов не заявлявся, судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого, питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст.100 КПК України. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

Стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення судово- товарознавчої експертизи № 55М від 17.01.2023, (IBAN: НОМЕР_1 , МФО: 351005, код ЄДРПО: ), в сумі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 31 копійку.

Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.01.2023 року, - скасувати. Речові докази, що перебувають на зберіганні в камері схову речових доказів, відповідно до квитанції №890, а саме мідні дроти вагою 7,3 кг та 4,6 кг, 2 металеві пластини прямокутної форми, схожі на радіаторні, вагою по 0,8 кг та 2,2 кг, 11 шт. фігурних металевих пластин золотистого кольору з однаковим маркуванням «0171-80-89 К-9», загальною вагою 5,4 кг, - повернути ПАТ «Харківський тракторний завод», речові докази 2 рюкзака сірого і чорного кольору, винтовий металевий ключ, 2 викрутки з блакитною та чорною ручками, 2 шт. металевих плоскогубців та кухонний ніж з металевим лезом та чорною ручкою, - знищити.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням ч.2 ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова.

Головуючий: суддя ОСОБА_1