Справа № 738/526/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/531/23
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 03 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Менського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року за ч. 1, 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України у виді 6 років позбавлення волі, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд вказав на те, що хоча на час розгляду клопотання ОСОБА_7 і відбув визначену законодавцем частину строку покарання, але враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, відсутні підстави однозначно стверджувати про виправлення засудженого, а також переконливі дані про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 за наслідками апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати, застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Мотивує тим, що попередні висновки адміністрації установи виконання покарань щодо того чи стає засуджений на шлях виправлення, не можуть бути підставою для визнання особи такою, що не довела свого виправлення. При цьому, важливе значення при оцінці ставлення до праці має не формальне виконання чи не виконання встановлених норм, а причина такого стану, при тому, що на законодавчому рівні закріплено, що підприємства в колоніях створюються не з метою отримання прибутку, а виключно для забезпечення професійно-технічного навчання засуджених та залучення їх до праці.

Практика свідчить, що невиконання норм виробітку не завжди є підтвердженням небажання засуджених працювати, в той час, як і високі показники не завжди доводять сумлінне ставлення до праці. У ситуації, коли роботою забезпечені близько третини всіх засуджених, добровільне ставлення до праці необхідно розуміти, як і згоду таких осіб на виконання неоплачуваних робіт з благоустрою, самостійну творчу діяльність, виробництво предметів народного вжиту, тощо.

У Менській виправній колонії він відбуває покарання з 15 квітня 2020 року по теперішній час, повністю виконує розпорядок дня, дотримується вимог встановленого порядку відбування покарання, мав лише одне стягнення, яке погашене, та має одне заохочення. Не заперечує, що перебував на профілактичних обліках, але на даний час з усіх обліків знятий.

З огляду на викладене, на думку засудженого, можна дійти висновку, що він систематично працював на свій авторитет, як законослухняного громадянина. Окрім того, відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого, він отримав 62 бали, що є підставою для представлення його до умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти доводів засудженого, ухвалу суду вважав обґрунтованою та просив залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, після фактичного відбуття певної частини покарання, при сумлінній поведінці і ставленні до праці, бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання.

Саме по собі фактичне відбуття частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання. Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення суд був зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за увесь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Менського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року за ч. 1, 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч.1 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що є його особистою власністю.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року вирок Менського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року змінено в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України. Дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 309 КК України перекваліфіковані на ч. 1 ст. 309 КК України, в іншій частині судові рішення залишені без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 10 лютого 2019 року.

Таким чином, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 частини призначеного судом строку покарання.

У державній установі «Менська виправна колонія №91» засуджений відбуває призначену міру покарання з 15 квітня 2020 року, де за час відбування покарання дотримується вимог встановленого порядку відбування покарання під контролем, розпорядок дня виконує, з 04 травня 2020 року по 05 травня 2021 року перебував на профілактичному обліку, як засуджений, який схильний до суїциду, а з 09 вересня 2022 року по 10 лютого 2023 року перебував на профілактичному обліку засуджених, які схильні до вчинення злісного порушення встановленого порядку відбування покарання, з якого був знятий лише 10 лютого 2023 року.

На підставі договору цивільно-правового характеру №20 від 16 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року був залучений до суспільно корисної праці на швейній дільниці підприємства, до поставлених перед ним завдань та покладених на нього обов`язків ставився байдуже, у зв`язку з чим договір з ним не було продовжено.

На підставі договору цивільно-правового характеру №172 від 01 лютого 2023 року на даний час засуджений залучений до суспільно корисної праці на швейній дільниці підприємства, до поставлених завдань ставиться задовільно.

Залучається до виконання робіт з благоустрою установи, бере активну участь у ремонтно-відновлювальних роботах. Заходи вихованого та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні відвідує, реагує на них позитивно. Залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку реалізовує за планом.

ОСОБА_7 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, товариські зв`язки підтримує із засудженими різної спрямованості, не конфліктний та врівноважений.

Разом з тим, під сумлінною поведінкою розуміється не тільки стримування від порушень режиму відбування покарання і внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки, що виражається в активній участі в суспільному житті, прагненні спокутувати вину за вчинений злочин, наявності заохочень.

При цьому, доводи засудженого про позитивні зміни та сумлінну поведінку під час відбування покарання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за своїм змістом характеристика та Висновок щодо виправлення особи засудженого не містить змістовної інформації щодо позитивних змін у поведінці засудженого.

Сумлінне ставлення до праці, має оцінюватись судом за увесь період відбування засудженим покарання в місцях позбавлення волі. В період з 16 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року до виконання своїх обов`язків на швейній дільниці відносився байдуже, у зв`язку з чим з ним не був продовжений договір.

Відповідно до відомостей, які є в матеріалах справи, з 01 лютого 2023 року по теперішній час до праці на швейній дільниці ОСОБА_7 відноситься задовільно. Тобто, навіть розуміючи,що ставлення до праці буде оцінюватись при розгляді питання про можливість умовно-дострокового звільнення, засуджений не зміг вчинити дії щодо покращення свого ставлення до праці, що свідчить про те, що він тільки стає на шлях виправлення, але своїм ставленням до праці не довів можливість свого виправлення без ізоляції від суспільства.

Більш того, комісію установи ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні пільг у виді зміни умов тримання (10 лютого 2021 року), у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким (10 лютого 2022 року), та в умовно-достроковому звільненні (10 лютого 2023 року).

Кількість набраних балів, визначених Методикою, не переважає на відомостями щодо психологічної характеристики засудженого, про які сторона захисту не згадує в апеляційній скарзі.

При цьому, ОСОБА_7 набрав кількість балів наближену до мінімальної - 62 бали. У вказаному висновку визначений середній рівень можливості вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення, не приймає участі в інших (не обов`язкових) заходах соціально-виховного характеру, не дотримується трудової дисципліни.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, повинні містити характеристику, що відображає процес виправлення засудженого та стосується всього періоду відбування ним покарання, дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Саме сумлінна поведінка, ставлення до праці, розуміння протиправності своїх вчинків, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, зміна ставлення до суспільства та окремих його громадян, відшкодування збитків завданих вчиненими протиправними діями є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, чого у поведінці ОСОБА_7 не вбачається.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України, а тому не може розцінюватись як позитивні зміни, які свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Прийняття рішення про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбуття призначеного покарання не є обов`язком суду, а залежить від переконаності в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Таким чином, висновок суду про те, що засуджений став на шлях виправлення повинен ґрунтуватись на сукупності різних обставин, які вказують на певні позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та свідчать про те, що він істотно знизив ризик повторного вчинення правопорушення, перестав бути суспільно небезпечним та схвалює правові норми і підкоряється їм, тому що внутрішньо приймає їх зміст.

Висновок щодо ступеня виправлення засудженого приймається судом до уваги, але наперед встановленої сили не має, як помилково вважає засуджений.

З урахуванням вставлених обставин, відомостей, які містяться в характеристиці, Висновку про щодо ступеня виправлення засудженого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що засуджений ОСОБА_7 на даний час не досяг необхідного ступеню виправлення, передбаченого ст. 81 КК України і застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537- 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 03 травня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4