ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1007/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/128/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9

представника служби у справах дітей Борщівської міської ради- ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/128/23 за апеляційними скаргами прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України,- ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Борщівської міської ради 6861 грн. 40 коп. витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого від кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 8000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_8 8864,03 грн матеріальної шкоди відмовлено.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 03.09.2022 року біля 21:30 год. перебуваючи у громадському місці на території автозаправки ТОВ «Вест ПЕТРОЛ МАРКЕТ» в м. Борщеві, вул. Ст. Бандери, 146 А Чортківського району Тернопільської області, та почувши зауваження від помічника оператора автозаправки ОСОБА_12 , який перебував на робочому місці, з приводу правильного місця паркування автомобіля та заборони пересування конусів, якими огороджений літній майданчик, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою самоствердитись шляхом завдання тілесних ушкоджень потерпілому, демонструючи особливу зухвалість, що виразилася в ігноруванні встановлених у суспільстві загальноприйнятих норм моралі та правил поведінки, відвертій зверхності, нахабному поводженні та прояві грубої сили, усвідомлюючи суспільно небезпечний та неправомірний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після переміщення конусу підійшов до потерпілого та наніс ОСОБА_12 один удар кулаком правої руки в область обличчя з лівої сторони, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на верхній та нижній губі зліва та закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційних скаргах:

- прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та із застосуванням ст. 101 КК України призначити йому покарання у виді арешту стороком на 30 діб, на підставі ст. 104 КК України звільнити його від відбування покарання у виді арешту з випробуванням, визначивши іспитовий строк 1 рік та покласти на нього обов`язки передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Посилається на те, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 99 КК України за відсутності в матеріалах справи будь-яких відомостей на підтвердження наявності в неповнолітнього ОСОБА_8 самостійного доходу та власних коштів або майна, на яке може бути звернене стягнення, суд призначив йому покарання у виді штрафу, який він не зможе сплатити.

Також вважає неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідлаьність призначення ОСОБА_8 розміру штрафу, який перевищує встановлений ч. 2 ст. 99 КК України для неповнолітніх осіб, який не може становити більше ніж 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначити йому покарання, визначивши йому штраф у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що у відповідності до ч. 2 ст. 99 КК України розмір штрафу, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання в тому числі у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлюється судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану неповнолітнього в межах до п`ятисот встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому максимальний розмір штрафу, який може бути йому призначено не може перевищувати п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 8500 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його законного представника, які підтримали подану апеляцію та просили її задовольнити з викладених у ній мотивів та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, представника служби у справах дітей, яка також підтриала апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданих апеляційних скаргах не оспорюється і апеляційним судом не перевіряються.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю також є вірною та в апеляції ніким не оспорюється.

Перевіряючи доводи апелянтів щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності до вимог ст.ст.50,65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжкого злочину, особу винного, який є несудимим, на обліку в нарколога, психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, пом`якшуючі його покарання обставини - щире каяття та сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які його обтяжують, взяв до уваги те, що ОСОБА_8 допомагає своїй матері ОСОБА_9 у веденні підприємницької діяльності, що відобраджено також досудовій доповіді служби у справах дітей Борщівської міської ради щодо неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка міститься у матеріалах справи.

Тому колегія суддів вважає що суд вірно визначивши з видом покарання -штрафом, який є найменш суворим, з передбачених санкцією ч.1 ст.296 КК України, при визначенні його розміру допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, санкцією ч.1 ст.296 КК України передбачено покарання за вчинення вказаного правопорушення у виді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Згідно з ст. 98 КК Україні до неповнолітніх як основні покарання можуть бути застосовані лише штраф, громадські та виправні роботи, арешт і позбавлення волі на певний строк.

За правилами ч.ч.1, 2 ст. 99 КК України штраф застосовується лише до неповнолітніх, що мають самостійний доход, власні кошти або майно, на яке може бути звернене стягнення. Розмір штрафу, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання лише у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлюється судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану неповнолітнього в межах до п`ятсот встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх" від 16 квітня 2004 року №5 суд визначає розмір штрафу неповнолітньому в межах від 30 (ч.2 ст. 53 КК України) до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян( ч. 2 ст. 99 КК України). Однак, призначаючи неповнолітньому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу суд першої інстанції всупереч вищенаведним вимогам закону України про кримінальну відповідальність визначив йому розмір штрафу , що перевищує встановлену законом межу.

Тому колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід задовольнити, а вирок місцевого суду щодо нього в частині призначеного покарання змінити, визначивши йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

При цьому вважає що доводи прокурора прокурора про призначення ОСОБА_8 , який є неповнолітньою особою, покарання у виді арешту з звільненням від його відбування на підставі ст.104 КК України, з тих підстав що він не має самостійного заробітку, власних коштів або майна, на яке може бути звернене стягнення, а тому не зможе сплатити штраф, є необгрунтованими.

Так, у суді апеляційної інстанції законний представник ОСОБА_8 , його матір ОСОБА_9 , яка займається підприємницькою діяльністю, підтвердила те, що син допомагає їй у ведені приватного бізнесу та отримує за це плату, що також відображено у досудовій доповіді служби у справах дітей Борщівської міської ради щодо неповнолітнього ОСОБА_8 , яка міститься у матеріалах справи, та просила залишити йому призначене судом покарання у виді штрафу, однак, змінити його розмір до визначеної законом максимальної межі, який він зможе оплатити, тому колегія суддів вважає що суд дотримався вимог ч.1 ст.99 КК України при визначенні виду покарання та підстав стверджувати про те, що це покарання є таким, що не зможе бути виконано немає.

Окрім того, закон України про кримінальну відповідальність передбачає можливість застосування щодо неповнолітніх, які вчинили необережний злочин, примусових заходів виховного характеру, однак, місцевий суд вірно визначився з тим, що лише реальне покарання у виді штрафу зможе досягти мети покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. На думку колегії суддів таке покарання є справедливим, співмірним характеру скоєних ним дій.

Отже, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 слід змінити в частині визначеного йому розміру штрафу, а тому апеляція обвинуваченого підлягає до задоволення, а апеляцію прокурора щодо призначення ОСОБА_8 покарання у виді арешту зі звільненням від його відбування на підставі ст.104 КК України слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури Є. Кулі залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 лютого 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисят п`ятсот) грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді