Справа №:755/5208/23
Провадження №: 1-кс/755/1760/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2023 р. Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 скаржника ОСОБА_5 , свідка: ОСОБА_6 розглянувши скаргу захисника ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність прокурора Дніпровської окружної прокуратури, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого під час обшуку майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 0000095, -

В С Т А Н О В И В :

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , на дії (бездіяльність) уповноваженої особи Дніпровської окружної прокуратури м. Києва, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час обшуку 25 квітня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000095 від 05.10.2022року.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 25.04.2023року, було проведено обшук у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого незаконно було вилучено: мобільний телефон Meizu (з пошкодженнями); ноутбук Acer Aspire 7, серійний номер NHQ8QFU00L13109C393400, із зарядним пристроєм; оптичний диск DVD-R Verbatim 4,7 Gb; платіжні банківські картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ;пластикові картки (без самої сім-карти) до сім-карт з номерами: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 та без номеру; договір купівлі-продажу автомобіля від 20.04.2023; грошові кошти в сумі 8300 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, в загальному 83 купюри (вилучені у спальні); грошові кошти в сумі 95 400 доларів США, купюрами номіналом по 100 доларів США, в загальному 954 купюри (вилучені у гардеробній кімнаті), а відтак вилучене майно має статус тимчасово вилученого та відповідно підлягає поверненню його законному володільцю.

Прокурор в судовому засідання заперечував проти задоволення скарги.

Представник особи, що подала скаргу - адвокат ОСОБА_4 та скаржник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали скаргу просили задовольнити з наведених у скарзі підстав.

Заслухавши думку сторін, вивчивши скаргу, та дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000095 від 05.10.2022.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 20 квітня 2023 року, надано дозвіл прокурорам Дніпровської окружної прокуратури в м. Києві на проведення обшуку житлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на праві власності в співвідношенні 7/10 у ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 та 3/10 у ОСОБА_8 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 де фактично проживає в орендованій квартирі ОСОБА_5 та з якої вчиняються протиправні дії з метою припинення злочинної діяльності, виявлення та вилучення речей, предметів та документів, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

У судовому засіданні встановлено, що вилучене, відповідно до протоколу обшуку від 25 травня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , майно на поверненні якого наполягає володілець, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2023 року на підставі якої працівниками органу досудового розслідування проведено слідчу дію - обшук.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даної скарги за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у права ОСОБА_5 є законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_5 , відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Дінпровської окружної прокуратури, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000095 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя