Провадження № 11-сс/4823/345/23 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові апеляційну скаргу представника володільця майна - адвоката ОСОБА_6 в інтересах Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000026 від 01.03.2023 року,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

представника володільця майна адвоката ОСОБА_6

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року накладено арешт на вилучене 14.07.2023 року у ході обшуку адміністративної будівлі Варвинської селищної ради, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, буд.38, смт Варва, Прилуцький район, Чернігівська область, майно, а саме, документи, перелік яких вказаний в ухвалі слідчого судді.

Задовольняючи клопотання слідчого слідчий суддя вказав, що зазначені документи відповідають критеріям речового доказу, встановленим ст.98 КПК України.

В апеляційній скарзі представник володільця майна - адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт вилученого майна.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що обшук приміщення Варвинської селищної ради було проведено, окрім іншого, за участю співробітника УСБУ ОСОБА_8 , якому у відповідності до постанови слідчого судді про надання дозволу на обшук не було надано право на проведення обшуку у службових приміщеннях селищної ради. Незважаючи на це співробітник УСБУ приймав безпосередню участь у проведенні обшуку, вилучав у працівників селищної ради мобільні телефони, знімав інформацію з інформаційних носіїв мобільних телефонів, чим порушив їх права та вимоги ст. 14 КПК України щодо таємниці спілкуванні.

У зв`язку з порушенням порядку проведення обшуку та допуску до його проведення особи, яка не була зазначена в ухвалі суду, докази, здобуті під час такої слідчої дії є неналежними та недопустимими.

Також апелянт зазначає, що при винесенні ухвали судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема недотримання строків, передбачених чинним законодавством для винесення ухвали про арешт майна, неправильне застосування передбачених законом підстав для арешту майна та неповідомлення власника майна про розгляд справи, не вручення сторонам протоколу обшуку.

Зокрема, слідчим суддею залишено поза увагою те, що клопотання про арешт майна слідчим подано з порушенням строків, передбачених ст. 171 КПК України, після збігу 48 годин після проведення обшуку.

Заслухавши доповідача, доводи апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених підстав, прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи рішення, слідчий суддя суду 1 інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, за матеріалами СБУ встановлено, що службові особи Варвинської селищної ради за попередньою змовою з посадовими особами КП «Господар» Варвинської селищної ради розтратили бюджетні кошти територіальної громади шляхом укладання протягом 2020-2023 років фіктивних договорів на надання послуг техніки, вантажного транспорту для перевезення, послуг екскаватора та навантажувача, озеленення територій, послуг у сфері ландшафтної архітектури, послуг з благоустрою та інше.

Відомості про даний факт були внесені до ЄРДР за № 0000026 від 01.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

14.07.2023 року на підставі ухвали слідчої судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.07.2023 року проведено обшук в адміністративній будівлі Варвинської селищної ради, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, буд.38, смт Варва, Прилуцький район, Чернігівська область, під час якого було виявлено та вилучено документи, перелік яких зазначений в клопотанні слідчого.

Постановою слідчого від 14.07.2023 року вилучені під час обшуку документи були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання слідчого, внесене в межах вказаного кримінального провадження про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належну правову підставу, передбачену ч.1 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як встановила і колегія суддів, відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що 14.07.2023 року слідчою ОСОБА_9 , на виконання вимог ст.ст. 40, 41 КПК України, надано доручення Прилуцькому УСБУ забезпечити проведення обшуку в адміністративній будівлі Варвинської селищної ради. В даному випадку співробітник УСБУ ОСОБА_8 був присутній під час проведення обшуку на виконання доручення слідчої, тому твердження апелянта про те, що йому не було надано право на проведення зазначеної слідчої дії не заслуговують на увагу. Окрім іншого, інформація про те, що співробітник УСБУ ОСОБА_8 проводив обшук, відсутня.

Доводи апелянта про те, що під час проведення обшуку у співробітників Варвинської селищної ради було вилучено мобільні телефони спростовується, зокрема, змістом протоколу обшуку від 14.07.2023 року, з якого вбачається, що під час зазначеної слідчої дії вилучались лише документи, при цьому учасники будь-яких зауважень або заперечень, в тому числі щодо вилучення мобільних телефонів, не висловлювали.

З приводу зазначених апелянтом порушень процесуальних строків, визначених ст. 171 КПК України щодо звернення із клопотанням про арешт майна колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається із протоколу, проведення обшуку закінчено 14.07.2023 року о 16-04 год., що є п`ятницею, з клопотанням про арешт майна слідчий звернувся 17.07.2023 року, що є наступним робочим днем після вилучення майна, тобто з дотриманням процесуального строку, зазначеного в ч.5 ст. 171 КПК України.

Клопотання слідчого та оскаржуване рішення про накладення арешту на майно відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства, тому твердження апелянта про необґрунтованість клопотання слідчого та ухвали слідчого судді є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі вище викладеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для зміни або скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника володільця майна - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 липня 2023 року про арешт майна - без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4