ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/294/23 Справа № 196/908/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000184 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

Встановила:

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від15 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки із позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_7 грошові кошти розмірі 30 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_11 .

В іншій частині цивільного позову представника потерпілого захисника ОСОБА_12 відмовлено.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 24 квітня 2020 року, близько 23.10 годин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зупинився на узбіччі автомобільної дороги по вул. Царичанській в смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області, поблизу будинку № 69, після чого відновив рух, виконуючи маневр повороту ліворуч на проїзну частину автомобільної дороги по вул. Царичанській в смт Царичанка Царичанського району Дніпропетровської області.

Під час руху по вищевказаній ділянці дороги водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам перед виконанням маневру повороту вліво не переконався в тому, що це буде безпечним, оскільки в попутному з ним напрямку з більшою швидкістю рухався автомобіль ВАЗ 217030, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 і при виконанні даного маневру на проїзній частині автодороги по вул. Царичанській в смт Царичанка Дніпропетровської області напроти будинку № 69 відбулося зіткнення даних транспортних засобів. Після зіткнення автомобіля ВАЗ 21093 з автомобілем ВАЗ 217030, автомобіль ВАЗ 217030, у некерованому стані, здійснив перекидання на дах.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 10.1., 2.9 а) Правил дорожнього руху України.

Порушення п. 10.1. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 217030 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, у вигляді: черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна лоба праворуч, забою грудної клітки зліва, перелому 4 ребра зліва, забою лівого передпліччя. Дані тілесні ушкодження в сукупності відносяться до категорії середнього ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як викликали тривалий розлад здоров`я на термін часу, більш як 21 день.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судове рішення ухвалене незаконним складом суду, оскільки після скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору, всупереч вимог п.2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Царичанським районним судом було проведено повторний автоматичний розподіл справи між суддями. У зв`язку з неможливість визначити головуючого суддю, справу було передано для визначення підсудності, а згодом до Петриківського районного суду Дніпропетровської області.

Вказує, що під час судового розгляду даного провадження стороною захисту вказувалось на те, що висновок судово-медичної експертизи № 131 від 10.06.2020 року є сумнівним, отриманий з порушенням КПК України, оскільки експерту не було надано на дослідження рентгенограму грудної клітини потерпілого, за якою можливо було б стверджувати про наявність перелому 4-го ребра потерпілого, про що повідомив допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 , а інші документи, які були надані експерту на дослідження, отримані в поза процесуальний порядок, без тимчасового доступу до речей та документів та такі документи відсутні в матеріалах кримінального провадження.

З метою усунення даної неповноти досудового розслідування та усунення сумнівів щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, стороною захисту було заявлено клопотання про призначення у справі комісійної судово- медичної експертизи, однак ухвалою суду в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, а у вироку суду вказано про допустимість цього висновку, оскільки він складений на підставі висновку експерта від 30.04.2020 року, хоча останній був складений до внесення відомостей у ЄРДР, а тому отриманий у поза процесуальний порядок, що, на думку адвоката, вказує на недопустимість цього доказу та неповноту судового розгляду, що полягла у не з`ясуванні обставин, що має суттєве значення для розгляду справи.

Зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано висновки судової авто-технічної експертизи №19/104-9/2/786 від 30.06.2020 року в тій частині, що дії потерпілого ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 ПДР України та також перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з даною ДТП, а за умови дотримання потерпілим швидкісного режиму в населеному пункті, даної ДТП взагалі б не було.

Всупереч цьому, суд першої інстанції зосередив свою увагу на перебуванні ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, фактично залишивши поза увагою той факт, що потерпілий летів на невстановленій швидкості та мав можливість запобігти зіткненню.

Посилається на те, що ОСОБА_7 перед виконанням маневру повороту переконався у його безпечності та розраховував на те, що потерпілий буде дотримуватись швидкісного режиму у зв`язку з чим, з незалежних від нього причин сталась ДТП.

З метою усунення будь-яких протиріч, стороною захисту було заявлено клопотання про призначення комплексної судової авто технічної експертизи і транспортно-трасологічної експертизи, на вирішення якої ставилось питання, зокрема щодо кута зіткнення транспортних засобів та швидкості руху автомобіля потерпілого, проте суд першої інстанції відхилив дане клопотання.

Крім того захисник вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції залишив поза увагою положення ст. 5 КК України та не врахував, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України станом на момент його вчинення передбачала покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, що, з огляду на положення ст. 12 КК України відносить дане кримінальне правопорушення до кримінальних проступків.

Крім того, судом не розглядалась можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не обґрунтовано чому до раніше не судимої особи, яка не має стійкої девіантної поведінки застосовано саме найсуворіше за видом покарання та майже у максимальному розмірі, не розкрито необхідність призначення додаткового покарання саме у такому розмірі, а також те, що інші вид та розмір покарання не здатні будуть виконати мету, передбачену ст. 50 КК України.

У випадку, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги, захисник просить розглянути питання про зміну виду та розміру покарання обвинуваченому та обмежитись штрафом або застосувати положення ст. 75 КК України.

- прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Посилається на те, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не врахував суспільне небезпеку вчиненого та даних про особу ОСОБА_7 , який вину в інкримінованого йому злочині не визнав та вживав заходів, щоб уникнути відповідальності за скоєне, надаючи показання з метою вигородити себе.

Вказує, що обвинувачений вчинив злочину в стані алкогольного сп`яніння, жодним чином не вжив заходів щодо відшкодування потерпілому будь-якої матеріальної чи моральної шкоди.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_14 завив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 підтримав заявлене клопотання.

Прокурор ОСОБА_6 вважав за необхідне задовольнити клопотання сторони захисту та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання обвинуваченого про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 24 квітня 2020 року.

Частиною 1 статті 286 КК України (в редакції закону станом на 24.02.2020 року) передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З урахуванням наведеного, строк давності для притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України сплинув 24 квітня 2023 року.

Отже, станом на 11 травня 2023 року сплинув строк 3 роки та закінчились визначені ст.49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 не набрав законної сили, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а вирок суду - скасуванню та кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України та ст. 417 КПК України.

Відповідно до ст. 285 КПК України колегією суддів роз`яснено ОСОБА_7 суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений ОСОБА_7 надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Враховуючи позицію сторони захисту, яка віддала пріоритетне значення розгляду клопотання перед апеляційними скаргами, колегія суддів враховує положення ч. 4 ст. 286 КПК України, відповідно до якої, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію також вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків згідно із ч. 6 ст. 22 КПК України.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч.2-4 ст.49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Зазначені підстави як встановлено в ході апеляційного перегляду дотримані. Матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 30.11.2022 року (Справа №734/3220/17; провадження № 51-3020км20), згідно якої суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання вини є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 3 ст. 285 КПК України у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Отже, оскільки обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України відсутні підстави для проведення судового провадження, що включає в себе відповідно до п. 24 ст. 3 КПК України і апеляційне провадження, в повному обсязі в загальному порядку, у зв`язку з чим колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційних скарг.

Проведення розгляду апеляційних скарг, відповідно до яких суд має встановити чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення не відповідатиме вимогам законності.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Оскільки клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності заявлене до набрання вироком законної сили, який підлягає скасуванню, колегія суддів позбавлена можливості розглянути подані апеляційні скарги по суті.

За таких обставин апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Царичанського відділу Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 - скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4