КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/2803/23 Провадження № 11-кп/824/3250/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0003550 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Липовець Воловського району Липецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого востаннє:

- 01 серпня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту на три місяці п`ять днів,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 проситьвирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання покарання невідбутого ОСОБА_6 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року остаточно призначити йому покарання у виді п`яти років п`яти днів позбавлення волі.

У решті вирок суду просить залишити без змін.

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання, невідбутого ОСОБА_6 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року, за правилами, передбаченими п.п. а) ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців один день, зараховано у строк покарання покарання, відбуте ОСОБА_6 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року з розрахунку один день арешту за один день арешту.

До набрання вироком законної сили, ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши до нього термін його попереднього ув`язнення з 18 березня 2023 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком також вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Апелянт вважає, що суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.

Прокурор звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про наявність у обвинуваченого щирого каяття, а саме лише визнання вини ОСОБА_6 свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів, намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.

Також апелянт вказує на те, що судом не було надано належної оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим у період воєнного стану.

Крім того, як вважає прокурор, поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, маючи незняту та непогашену судимість за вчинення умисного злочину, належних висновків не зробив та продовжив свою злочинну діяльність.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 03 грудня 2022 року о 22:38, перебуваючи на прибудинковій території буд. АДРЕСА_2 , побачив закріплені на фасаді вказаного будинку та огороджені металевою решіткою зовнішні блоки кондиціонерів, від яких відгалужувалися мідні труби, які є складовими елементами і частинами вказаних кондиціонерів.

Далі, ОСОБА_6 , у цей же день, в період часу з 22:38 по 22:45, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, у темний час доби, демонтував мідну трубу, марки «Halcor», діаметром 0,6 мм, довжиною 1,6 м, вартістю 110 гривень 21 копійка та мідну трубу марки «Halcor», діаметром 0,9 мм, довжиною 2,4 м, вартістю 415 гривень 30 копійок, які належать потерпілій ОСОБА_9 .

У подальшому, ОСОБА_6 , у цей же день о 22:45, утримуючи при собі викрадене майно, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 525 гривень 51 копійку.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, прокурором не оскаржуються.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_6 покарання, в повній мірі дотримався наведених вимог закону.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих кримінальних правопорушень.

Крім того судом враховано вартість викраденого обвинуваченим майна.

Також суд врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин та не встановлено обставин, які обтяжують покарання

Так, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_6 як під час досудового так і під час судового провадження у суді першої та апеляційної інстанції, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, надавав послідовні логічні та достовірні показання, які не змінював протягом усього часу.

Тому колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано визнано щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

З огляду на це, суд дійшов висновку про застосування положень ст. 69 КК України та вважав за можливе призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК України та призначив ОСОБА_6 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Своє рішення про застосування ст. 69 КК України суд мотивував з урахуванням розміру завданих збитків, наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, а також того, яке саме майно ОСОБА_6 викрав.

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що наведені обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки поряд з цим, судом прийнято рішення про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Отже, доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 69 КК України є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Крім того, судом при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання, з урахуванням вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року, були правильно застосовані положення ст. ст. 71 ,72 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4