ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1319/20

Провадження № 11-кп/4820/93/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.08.2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочинськ Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 30.10.2019 року Волочинським районним судом за ч.2 ст.355 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.355, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.355 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; за ч.3 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, крім житла. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, крім житла,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Загайці Шумського району Тернопільської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 30.10.2019 року Волочинським районним судом за ч.2 ст.355 КК України, згідно ст..47 КК України звільнений від кримінальної відповідальності з передачею на поруки колективу організації,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.355, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.355 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців; за ч.3 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією майна, крім житла. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців з конфіскацією майна, крім житла,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Волочинськ Хмельницької області, громадянина України, працюючого ПАТ «Мотор Січ» різальник на пилах, ножівках та верстатах, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.355, ч.2 ст.189 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.355 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Глядки Волочинського району Хмельницької області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.355, ч.2 ст.189 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.355 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

ВСТАНОВИЛА:

За вказаним вироком обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.355, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були скоєні кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.355, ч.2 ст.189 КК України за наступних обставин.

Наприкінці березня 2020 року, ОСОБА_7 , маючи на меті незаконно збагатитись, переслідуючи корисливі мотиви щодо протиправного заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , під приводом того, що ОСОБА_18 начебто займається незаконним збутом наркотичних засобів, вирішили зустрітися з останнім з метою висунення протиправної вимоги. Цього ж дня, близько 13 год. 00 хв., ОСОБА_7 , зустрівся з потерпілим ОСОБА_18 біля магазину «Фаворит», що по вул. Пушкіна, 10 в м. Волочиськ Хмельницької області, де, діючи повторно, висунув останньому вимогу щодо сплати грошових коштів в сумі 2000 гривень щомісячно, за ніби те, що він займається продажем наркотичних засобів у м. Волочиськ Хмельницької області, погрожуючи фізичною розправою, у разі відмови платити вказану суму грошей.

Побоюючись за своє життя та здоров`я, потерпілий ОСОБА_18 вимушено погодився на зазначені вимоги.

Надалі, на початку квітня, в нічний час, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , надав вказівку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 привезти до нього потерпілого ОСОБА_18 з метою висунення повторної вимоги у сплаті грошових коштів. Виконуючи вказівку ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та ОСОБА_9 на автомобілі «Hundai» моделі «Lantra», д.н.з. « НОМЕР_1 », опівночі, приїхали до потерпілого, який перебував біля магазину «Повна торба», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ, Хмельницької області. Зустрівшись з потерпілим, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наказали потерпілому сісти у їх автомобіль, щоб поїхати до ОСОБА_7 .. Побоюючись за своє здоров`я, потерпілий сів у автомобіль та усі поїхали до будинку ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_5 .

По прибуттю за вказаною адресою, до ОСОБА_18 підійшов ОСОБА_7 та запитав останнього, чому він не передав йому грошові кошти, згідно висунутої раніше вимоги. У відповідь потерпілий повідомив, що він незаконною діяльністю не займається та нікому нічого не винен і ніяких грошей платити не буде. Отримавши негативну відповідь від потерпілого, з метою залякування та переконання потерпілого у необхідній сплаті грошових коштів, ОСОБА_7 наніс удар ліктем правої руки в грудну клітину потерпілого, та ще один удар правою рукою в грудну клітину, від чого потерпілий відійшов на кілька метрів. Після цього, до потерпілого підійшов ОСОБА_19 та взявши останнього за праву руку, підвів його до ОСОБА_7 і вони вдвох нанесли потерпілому кілька ударів обома руками по тулубу, від чого потерпілий зігнувся, в цей час йому наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_9 ..

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами потерпілого, ОСОБА_7 висунув вимогу потерпілому у сплаті останнім грошових коштів в сумі 40000 гривень та встановив строк для передачі коштів до кінця квітня 2020 року. Побоюючись подальшого побиття, потерпілий ОСОБА_18 , вимушено погодився на протиправну вимогу.

В подальшому, в кінці квітня, в нічну пору доби, потерпілого ОСОБА_18 , який перебував на території Волочиської ЦРЛ, що по вул. Пушкіна в м. Волочиськ Хмельницької області, помітили ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. З метою подолання можливого опору потерпілого, ОСОБА_8 , з газового балончика, розпилив останньому в обличчя сльозогінну речовину, від чого потерпілий впав на землю. Використовуючи безпорадний стан потерпілого ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , помістили останнього в автомобіль «Hundai» моделі «Lantra», д.н.з. « НОМЕР_1 », а самі сіли по обидва боки від нього. За кермо автомобіля сів ОСОБА_8 та вони виїхали з території Волочиської ЦРЛ та поїхали в напрямку виїзду з м. Волочиськ. Під час поїздки, в автомобіль, на переднє сидіння сів ОСОБА_7 та після чого, усі вказаним автомобілем поїхали в с. Тарнаруда Волочиського району Хмельницької області. Приїхавши до вказаного села та зупинивши автомобіль на галявині поблизу старого кладовища, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 витягнули безпорадного потерпілого з автомобіля на галявину та почали наносити останньому удари обома руками та ногами в різні частини тіла, нанісши останньому близько 8 ударів. В подальшому, до потерпілого підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також почали наносити потерпілому удари обома руками і ногами по різних частинах тіла, нанісши близько 6 ударів. Закінчивши здійснювати фізичне насильство до потерпілого, його знову помістили в автомобіль та поїхали до АЗС «ОККО», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ. Зупинившись на вказаній АЗС, ОСОБА_7 вкотре висунув потерпілому вимогу в передачі грошових коштів в сумі 40000 гривень та встановив строк до кінця травня у їх передачі. Після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вийшли з автомобіля та пішли в приміщення АЗС. Скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, потерпілий ОСОБА_18 , вийшов з автомобіля та втік.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи повторно, в період часу з кінця березня 2020 року до кінця квітня 2020 року, під приводом того, що ОСОБА_18 начебто займається незаконним збутом наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи погрози фізичним насильством, застосовуючи фізичне насильство до потерпілого, вимагали в ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 40000 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.04.2020 близько 16 год. 20 хв., ОСОБА_7 , ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , на автомобілі «Hundai» моделі «Lantra», д.н.з. « НОМЕР_1 », приїхали до потерпілого ОСОБА_16 , який перебував поблизу гаража, що в гаражному масиві АДРЕСА_5 . Зустрівшись з потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_7 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 . ОСОБА_9 та ОСОБА_10 висунув вимогу потерпілому, яка полягала у сплаті останнім грошових коштів за нібито те, що він займається продажем наркотичних засобів в м. Волочиськ Хмельницької області.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_7 , повідомив ОСОБА_16 , що останній до 30 числа кожного місяця буде йому платити грошові кошти в розмірі 2000 гривень, повідомивши, що у разі відмови від його вимог, до потерпілого буде застосовано фізичне насильство. В свою чергу, ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_10 , з метою підтвердження реальності погроз ОСОБА_7 , повідомив дівчині ОСОБА_16 - ОСОБА_20 , яка в цей час перебувала поряд з останніми в автомобілі ОСОБА_16 , що у разі відмови останнього від їх вимоги, вони застосують до неї фізичне насильство та зґвалтують її, здійснюючи таким чином психологічний тиск на потерпілого. 14.04.2020, в обідню пору, ОСОБА_7 , з метою здійснення психологічного тиску на потерпілого, з номера НОМЕР_2 надіслав ОСОБА_16 на його мобільний телефон голосове повідомлення, у якому погрожував останньому фізичною розправою та наголосив про термінову зустріч біля заводу «Номінал», що по вул. Фридрихівській в м. Волочиськ Хмельницької області, на що ОСОБА_16 погодився.

Цього ж дня, близько 20 год. 00 хв., на майданчику поблизу вказаного заводу, потерпілий ОСОБА_16 зустрівся із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .. Перебуваючи у зазначеному місці, ОСОБА_8 , не пояснюючи причини, з метою залякування потерпілого, наніс ОСОБА_16 близько 3-4 ударів кулаком обох рук в обличчя, від чого останній впав на землю. Продовжуючи здійснювати фізичний тиск, ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_16 , який в цей час лежав на землі, близько 5-6 ударів обома ногами по тулубу, коли потерпілий підвівся на ноги, до нього підійшов ОСОБА_7 та повторно висунув вимогу в передачі щомісячно грошових коштів в сумі 2000 гривень, погрожуючи подальшим побиттям, а також надав вказівку ОСОБА_9 побити потерпілого, що останній і зробив, нанісши йому близько 4-5 ударів обома руками в голову та близько 3 ударів обома ногами по тулубу.

Після цього, ОСОБА_7 вкотре наголосив потерпілому про необхідність сплати щомісячно грошових коштів в сумі 2000 гривень, на що останній погодився, побоюючись за своє життя та здоров`я.

16.05.2020, близько 14 год. 00 хв., до потерпілого ОСОБА_16 , який перебував у приміщенні АЗС «ОККО», що на виїзді з м. Волочиськ Хмельницької області, підійшов ОСОБА_8 та схопивши за плече, наказав вийти на вулицю. Перебуваючи на вулиці, ОСОБА_8 підвів потерпілого до ОСОБА_7 , де останній повідомив ОСОБА_16 про необхідність подальшої зустрічі у вечірній час на вказаній АЗС, пригрозивши фізичною розправою та позбавленням життя у разі, якщо потерпілий відмовиться прийти.

Крім цього, ОСОБА_16 маючи непогашений борг перед ОСОБА_7 за договором позики від 06.06.2018 в сумі 150000 грн., що підтверджується рішенням Теофіпольського районного суду від 07.02.2022 та постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Хмельницького апеляційного суду від 05.05.2022 року, сприймаючи погрози ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як реальні, вимушено погодився на їх вимоги та згідно обумовленої зустрічі, цього ж дня, близько 20 год. 00 хв. прийшов на АЗС «ОККО», що на виїзді з м. Волочиськ Хмельницької області.

Зустрівшись на вказаному місці, із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останній нагадав потерпілому ОСОБА_16 про наявність боргової розписки.

Примушуючи ОСОБА_16 до повернення вказаного боргу ОСОБА_7 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , висунув вимогу потерпілому ОСОБА_16 про повернення боргу на підставі боргової розписки на суму 150 000 гривень і що з врахуванням простроченого часу виплати, сума боргу на даний момент становить 6000000 гривень та висунув вимогу в передачі зазначеної суми грошових коштів. На повідомлення потерпілого, що у нього немає таких грошей, ОСОБА_7 повідомив, що у такому разі він зобов`язаний перереєструвати на нього автомобіль «Ауді А4», д.н.з. НОМЕР_3 (вартістю 110000 гривень), яким користується ОСОБА_16 , а у разі відмови від цього, до потерпілого буде застосовано фізичне насильство та встановив строк передачі автомобіля до 31.05.2020.

Таким чином, діючи умисно ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в період часу з 13 квітня 2020 року до 28 травня 2020 року включно, застосовуючи погрози фізичним насильством, застосовуючи фізичне насильство до потерпілого, погрожуючи позбавленням життя, примушував ОСОБА_16 до повернення боргу в сумі 150 000 грн..

14.04.2020 близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , на автомобілі «Hundai» моделі «Lantra», д.н.з. « НОМЕР_1 » приїхали до заводу «Номінал», що по вул. Фридрихівській в м. Волочиськ, де в той час перебував потерпілий ОСОБА_17 .. В подальшому, перебуваючи у зазначеному місці, ОСОБА_7 , не пояснюючи причини, з метою залякування потерпілого, наніс ОСОБА_17 близько 2-3 ударів кулаком обох рук в обличчя та один удар однією з ніг в праву ногу потерпілого, від чого останній впав на землю. Продовжуючи злочинні дії, спрямованні на заволодіння грошима потерпілого, ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_17 удар правою ногою по правій нозі.

В подальшому, ОСОБА_7 наказав потерпілому підвестися на ноги та в присутності ОСОБА_8 , повторно, висунув ОСОБА_17 вимогу в передачі грошових коштів в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 14.04.2020 року становить 27040,40 гривні, погрожуючи подальшим побиттям. Також, ОСОБА_7 повідомив потерпілому, що вказану суму грошових коштів, ОСОБА_17 має передати до вечора 15.04.2020, на що останній вимушено погодився, побоюючись за своє життя та здоров`я.

В подальшому, 16.04.2020 близько 23 год. 00 хв., до ОСОБА_17 , який перебував на території військової частини НОМЕР_4 , що в АДРЕСА_5 , з номера телефону НОМЕР_2 зателефонував ОСОБА_8 .. Останній повідомив ОСОБА_17 , щоб той вийшов до контрольно-пропускного пункту (далі КПП) військової частини. Виконуючи вказівку, ОСОБА_19 , близько 23 год. 15 хв. цього ж дня, потерпілий вийшов до КПП, де його чекали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Коли потерпілий підійшов до вказаних осіб, ОСОБА_7 одразу запитав потерпілого, де гроші в сумі 1000 доларів США, на що ОСОБА_17 відповів, що на даний час у нього немає такої суми грошей.

Почувши дану відповідь, ОСОБА_7 , висунув потерпілому повторну вимогу про передачу грошових коштів в сумі 1000 доларів США, встановивши новий строк передачі до 30 квітня 2020 року, пригрозивши при цьому фізичною розправою. Сприймаючи погрози останніх як реальні, ОСОБА_17 вимушено погодився на їх вимоги.

14.05.2020, о 18 год. 49 хв., до ОСОБА_17 зателефонував ОСОБА_8 з номера НОМЕР_2 та запитав останнього, чому він до цього часу не передав їм кошти згідно висунутої раніше вимоги і коли має їх передати. Потерпілий, злякавшись можливого побиття за те, що не виконав їх вимогу, повідомив, що перебуває на лікуванні і зустрінеться з ними одразу при першій нагоді.

Таким чином, діючи умисно, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , в період часу з 14 квітня 2020 року до 28 травня 2020 року включно, під приводом того, що ОСОБА_17 начебто займається незаконним збутом наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи погрози фізичним насильством, застосовуючи фізичне насильство до потерпілого, вимагали в ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 27040,40 гривень.

В ніч з 27.04.2020 року на 28.04.2020 року, ОСОБА_7 отримавши інформацію від свого батька про те, що ОСОБА_21 та його знайомі побили його та забрали грошові кошти, використав дану ситуацію з метою висунення ОСОБА_21 незаконної вимоги у передачі грошових коштів.

28.04.2020 року близько 01 год. 30 хв., ОСОБА_7 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_19 , автомобілем «Wolksvagan» модель «Golf» н.з. « НОМЕР_5 », приїхали до потерпілого, який перебував неподалік початкової школи № 1 по вул. Незалежності в м. Волочиськ Хмельницької області разом зі своєю знайомою ОСОБА_22 .. Зустрівши потерпілого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшли з автомобіля та підійшли до ОСОБА_21 ..

Підійшовши до потерпілого, ОСОБА_7 , як спосіб психологічного тиску, повідомив потерпілому, що останній повинен сплатити йому грошові кошти, за те, що він побив його батька, висунувши при цьому вимогу, яка супроводжувалась погрозою застосування фізичного насильства до нього та його близьких родичів.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого, з метою підтвердження реальності своїх погроз, ОСОБА_23 наніс удар долонею правої руки в ліву частину обличчя потерпілого. Після цього, до ОСОБА_21 підійшов ОСОБА_8 , наніс удар кулаком правої руки в обличчя потерпілому, від чого останній впав на землю. Під час того, як потерпілий перебував на землі, ОСОБА_8 наніс останньому ще близько 3-4 ударів обома ногами по обличчю та по тулубу. Після того, як ОСОБА_21 піднявся із землі на ноги, до нього підійшов ОСОБА_7 та повторно висунув вимогу в передачі грошових коштів. Крім того, з метою залякування потерпілого, ОСОБА_7 підійшов до дівчини потерпілого ОСОБА_22 та наніс їй удар долонею правої руки в обличчя.

В результаті застосування фізичної сили до потерпілого, діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ОСОБА_21 спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 433 від 27.05.2020, проявилися у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці правого кута зі зміщенням уламків та за своїм характером відносяться до категорії СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесних ушкоджень.

Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілого, 28.04.2020 близько 03 год. 40 хв., ОСОБА_8 , в присутності ОСОБА_7 , зателефонував до потерпілого ОСОБА_21 та повідомив про необхідність негайної зустрічі для передачі грошових коштів та передав телефон ОСОБА_7 , який висловив погрозу в заподіяні тілесних ушкоджень та вкотре висунув вимогу в передачі грошових коштів, при цьому не повідомляючи яку саме суму потерпілому необхідно передати і також наголосив про необхідність негайної зустрічі. Побоюючись за своє життя та здоров`я, потерпілий ОСОБА_21 погодився на зустріч, однак негайно зустрічатися відмовився.

28.04.2020, в обідню пору, ОСОБА_8 , зустрівши ОСОБА_21 біля кав`ярні «Віденська кава», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ Хмельницької області, вкотре наголосив на необхідність виконання вимоги, озвученої ОСОБА_7 раніше та наголосив про необхідність подальшої зустрічі та виконання самої вимоги у передачі грошових коштів до 05.05.2020.

Сприймаючи погрози як реальні, потерпілий вимушено погодився на протиправну вимогу та згідно обумовленої зустрічі, останній 05.05.2020, близько 16:30 год. зустрівся з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , поблизу кафе «Веранда», що по вул. Незалежності в м. Волочиськ Хмельницької області.

Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи повторно, продовжили висувати погрози застосування фізичного насильства до потерпілого та членів його сім`ї, з метою вимагання в останнього грошових коштів, під надуманим приводом, озвучивши останньому вимогу в передачі 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 53949,8 гривень. Висуваючи вказану вимогу, ОСОБА_7 повідомив, що вказана сума грошових коштів має бути, повністю або частинами, передана до кінця літа 2020 року, а в разі невиконання їх вимоги, до потерпілого та його близьких і родичів буде застосовано фізичне насильство.

Сприймаючи погрози останніх як реальні, потерпілий вимушено погодився на їх протиправні вимоги.

На виконання незаконної вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно раніше обумовленої зустрічі, 28.05.2020, близько 18 год. 15 хв. потерпілий ОСОБА_21 з метою передачі їм грошових коштів в сумі 8000 гривень прибув до кав`ярні «Веранда», що за адресою: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 15. Коли потерпілий ОСОБА_21 зайшов в середину приміщення кав`ярні, то ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_7 закрив на ключ двері кав`ярні з середини. Перебуваючи в приміщенні кав`ярні, до потерпілого підійшов ОСОБА_7 та розпочав перевіряти одяг потерпілого на наявність технічних засобів фіксації. Розстебнувши светр потерпілого та помітивши мікрофон, ОСОБА_7 пригрозив потерпілому фізичною розправою та почав шарпати за одяг. Злякавшись за своє життя та здоров`я, потерпілий намагався втекти від них, однак добігши до вхідних дверей, останнього за руку схопив ОСОБА_8 та зупинив. Після цього, потерпілий намагався вирватися від ОСОБА_8 , однак останній схопив ОСОБА_21 правою рукою за шию та почав здавлювати її. Через кілька секунд потерпілому вдалося вирватися від ОСОБА_8 , відчинити двері кав`ярні та вибігти на вулицю. При цьому, у потерпілого випала чорна сумка марки «Адідас» з грошима в сумі 8000 гривень та залишилася на підлозі кав`ярні.

Після того, як потерпілий вибіг з кав`ярні, ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_7 підняв сумку потерпілого та поклав на барну стійку. Після цього їх злочинні дії були викриті працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, діючи умисно, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , в період часу з 28 квітня 2020 року до 28 травня 2020 року включно, під приводом того, що ОСОБА_21 скоїв протиправне діяння відносно його батька ОСОБА_7 - ОСОБА_24 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи погрози фізичним насильством, застосовуючи фізичне насильство до потерпілого, погрожуючи вбивством, діючи повторно, вимагали в ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 53949,80 гривень.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_21 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня важкості.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по епізодах вимагання грошових коштів у потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_21 виправдано за недоведеністю їх причетності до вчинення даних злочинів.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Прохає ухвалити новий вирок, яким визнати винуватими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в межах пред`явленого обвинувачення, у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.189 КК України та призначити покарання: ОСОБА_7 за ч.4 ст.189 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_8 за ч.4 ст.189 КК України - 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_9 за ч.4 ст.189 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ОСОБА_10 за ч.4 ст.189 КК України - 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зазначає, що в діях обвинувачених є кваліфікуюча ознака вимагання - «вчинене в складі організованої групи», вважає повністю доведеною мету створення організованої групи, тривалість її існування, матеріальну базу, кількісний склад, вербування нових членів, структура та ієрархія об`єднання, наявність або відсутність внутрішніх та зовнішніх зв`язків між його членами, існування певних правил поведінки його членів, розподілу між ними функцій. Вважає, що суд виправдовуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по епізодах вимагання грошових коштів у потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_21 за недоведеністю їх причетності до вчинення даних злочинів, не надав належної оцінки показанням потерпілих та наданим за цими епізодами доказам. Крім того, зазначає, що у вироку суду взагалі не знайшов свого відображення досліджений під час судового розгляду протокол огляду профілю сторінки в «Інстаграм» обвинуваченого ОСОБА_7 , на якому зафіксовані світлини спільних тренувань з боксу членів організованої групи, з відповідними коментарями її учасників, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки залишились невідображеними обставини кримінального провадження, що підлягали доказуванню та це істотно вплинуло на ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 прохає скасувати вирок суду відносно ОСОБА_9 та закрити кримінальне провадження. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив вирок, який є незаконним і винесеним без урахування доказів, отриманих під час судового розгляду провадження. Зазначає, що стосовно епізоду з потерпілим ОСОБА_18 , то взагалі у судовому засіданні 25.01.2021 року, потерпілий не знав хто є хто ( щодо самих обвинувачених). Також ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що гроші у нього вимагав лише ОСОБА_7 , а били його ніби всі хлопці. Його показання є сумнівними з тієї точки зору, що після його нібито побиття чотирма здоровими хлопцями-спортсменами, у нього не виявилось тілесних ушкоджень. Також суд мав взяти до уваги той факт, що сам ОСОБА_18 не звертався до поліції, а до нього додому приїхав працівник поліції ОСОБА_25 , який і повідомив, які саме прізвища мають буди у заяві і що потерпілий мав вказати про вимагання коштів усіма обвинуваченими. Зазначене свідчить про фабрикування кримінального провадження з метою притягнення до відповідальності осіб, завідомо не причетних до правопорушення. Що стосується епізоду з потерпілим ОСОБА_16 , то апелянт вказує, що у своєму допиті в судовому засіданні 25.01.2021 року ОСОБА_16 повідомив, що ходив з записуючим пристроєм, наданим працівниками поліції на протязі 9 днів (з 07.05. до 16.05.) з метою здійснити запис, що компрометував би обвинувачених. Також у судовому засіданні ОСОБА_16 повідомив, що його побили, але будь-якого підтвердження тому у кримінальному провадженні немає. Також потерпілий повідомив, що окрім ОСОБА_7 з ним ніхто не вів розмов про будь-які кошти. Даний епізод слід розцінювати як провокацію правопорушення. Щодо епізоду з потерпілим ОСОБА_18 , вказує, що він був допитаний у судовому засіданні 25.01.2021 року і повідомив, що його били, але він не знає хто, куди і скільки разів його бив. Натомість у вироку суду першої інстанції вже з`явилась конкретика.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 прохає скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження. Вважає, що зібрані та досліджені матеріали справи не містять жодних доказів узгодження плану вчинення злочинів чи навіть спілкування між обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які, відповідно до хибних висновків, встановлених у вироку, діяли «за попередньою змовою групою осіб». І зовсім незрозуміло, на якій підставі суд зробив висновок, що зустрічі товаришів на велелюдній вулиці або у приміщенні кав`ярні тощо є злочинним зібранням, а стверджувати про висунення будь-яких вимог потерпілим від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 лише за фактом їх присутності поруч чи осторонь від місця розмови ОСОБА_7 із потерпілими, очевидно,- неможливо. Навіть в ході проведення негласних слідчих розшукових дій та контролю за вчиненням злочину, органам досудового розслідування не вдалося здобути будь-яких доказів не лише вимог, а навіть простого спілкування між будь-ким із потерпілих та обвинуваченим ОСОБА_10 . У випадку із потерпілими Шимчишеним та Меланічем, має місце провокація зустрічей саме цими особами із ОСОБА_7 , адже потерпілі, будучи оснащені технічними засобами спостереження та проінструктовані працівниками оперативних підрозділів, самотужки вдавалися до провокативних дій та розмов по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_7 . Вважає, що протоколи слідчих експериментів від 24.06.2020 року, проведені з потерпілими ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , є недопустимими доказами, оскільки ця слідча дія була проведена у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення потерпілими їх показань, даних на стадії досудового розслідування.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 прохає скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження. Зазначає, що обвинувачення є неконкретизованим і не має жодної конкретної дати гіпотетичного вчинення кримінальних правопорушень, в матеріалах провадження мовиться про події «в кінці березня» або «на початку» чи «в кінці» квітня». Прохає визнати недопустимими доказами протокол слідчого експерименту від 24.06.2020 року за участі потерпілого ОСОБА_18 , протокол обшуку та докази, здобуті в результаті обшуку помешкання ОСОБА_8 , протокол огляду документів (т.4 а.с.117) згідно якого предметом огляду був газовий балончик, протокол пред`явлення речей для впізнання від 24.06.2020 року (т.6 а.с.30), протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (т.6 а.с.35-40), протокол слідчого експерименту від 24.06.2020 року за участі потерпілого ОСОБА_16 (т.6 а.с.21-27), протокол слідчого експерименту від 24.06.2020 року за участі потерпілого ОСОБА_17 (т.6 а.с.32-33), протокол огляду відеозапису, які наявні у матеріалах справи (т.4 а.с.145-162), протокол огляду покупця та вручення грошових коштів, а також протокол огляду грошових коштів, які будуть використані під час проведення негласної слідчої розшукової дії, датовані 28 травня 2020 року (т.4 а.с.137-144); протокол огляду місця події від 28 травня 2020 року (т.4 а.с.121-125); протокол огляду предметів від 26 червня 2020 року та постанову про визнання їх речовими доказами (т.6 а.с.73-75); протокол доступу до речей і документів від 23.06.2020 року (т.4 а.с.48-51); протокол слідчого експерименту від 24.06.2020 року за участі потерпілого ОСОБА_21 (т.6 а.с.21-27).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 прохає скасувати вирок суду відносно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження. Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку були грубо порушені норми матеріального та процесуального права, що виразилось в істотному порушенні вимог кримінального процесуального закону та призвело до неповноти судового розгляду і невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Так, за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75 - 79 КПК, суддя ОСОБА_26 не заявив самовідвід. Стаття 75 КПК передбачає, зокрема, що суддя не може брати участь у розгляді справи за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Так, адвокат ОСОБА_11 (захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ) був представником потерпілого (судді) ОСОБА_26 у кримінальному проваджені № 0000200 від 02.08.2018 року. Упередженість та небезсторонність судді ОСОБА_26 у розгляді даної справи призвели до того, що 22.03.2021 року він провів судове засідання без участі в ньому обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_12 , участь яких є обов`язковою. Крім того зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається провокація злочину. Також апелянтом висловлені доводи, зазначені в інших апеляційних скаргах.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , прокурора, які прохали задовольнити подані апеляційні скарги, перевіривши судову справу та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню з призначенням нового розгляду, за таких підстав.

Доводи апелянта ОСОБА_12 щодо наявності підстав для самовідводу судді ОСОБА_26 не заслуговують на увагу за таких підстав.

Безумовно, інститут відводу відноситься до числа важливих елементів механізму кримінального процесуального регулювання. Дійсно, адвокат ОСОБА_11 представляв інтереси потерпілого ОСОБА_26 у кримінальному провадженні (Ярмолинецький районний суд Хмельницької області, справа № 686/4474/19). Однак, ухвалою вказаного суду від 16.05.2019 року було задоволено заяву представника потерпілого ОСОБА_26 адвоката ОСОБА_11 про самовідвід.

Як вбачається із матеріалів даної судової справи, суддя ОСОБА_26 повідомив сторонам кримінального провадження про вказані обставини. Відводу йому заявлено не було. Наявність хоча б однієї із зазначених у ст..75 КПК України обставин виключає участь судді у судовому провадженні.

Однак поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночним, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, постановляючи вирок, суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого та невмотивованого рішення у кримінальному провадженні.

При цьому усупереч положенням ст..94 КПК України вирок не містить аналізу кожного з досліджених доказів та результатів їх оцінки з точки зору належності, тобто властивості підтверджувати існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимості, тобто отримання в порядку, встановленому КПК України, та достовірності, тобто дійсної відповідності їх змісту тому, що насправді відбулося, їх істинності та неспростовності жодним іншим доказом. Власне будь-який аналіз сукупності доказів у справі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення як результат аналітичної діяльності суду, спрямованої на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, у вироку відсутній.

Мотивування, обґрунтування висновків суду, передбачає не простий виклад (і тим більше - перерахування) доказів, а й їх аналіз. Не можна визнати мотивованим вирок, в якому зміст доказів не розкрито, у якому залишилися не спростованими докази, що суперечать обвинуваченню або не приведені переконливі мотиви на спростування будь-якого доказу. Аналізовані докази необхідно викладати таким чином, щоб був ясний їх логічний зв`язок з фактом злочину. За наявності суперечливих доказів у вироку має бути пояснено, чому суд приймає одні з цих доказів і відкидає інші, тобто необхідно вказати, які конкретні обставини були підставою для визнання судом одних доказів достовірними, а інших такими, які не заслуговують довіри.

Суд у вироку навіть не навів показань обвинувачених і не дав їм правової оцінки.

У вироку суду містяться істотні суперечності при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які визнані судом доведеними, та висновками щодо кваліфікації дій обвинувачених.

Так, викладаючи в мотивувальній частині вироку фактичні обставини кримінальних правопорушень, які визнані судом доведеними, суд зазначив наступне.

Так, ОСОБА_7 по епізоду з потерпілим ОСОБА_18 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст..189 ч.4 КК України, а саме в тому, що він повторно, організованою групою скоїв вимагання.

Між тим, суд у вироку, за вказаним епізодом обвинувачення кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.189 КК України, а саме в тому, що він вчинив вимагання, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Між тим, таке обвинувачення, а саме вимагання, поєднане з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 не висувалось. Аналогічна правова ситуація із обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , визнаного судом доведеним.

Також ОСОБА_7 по епізоду з ОСОБА_16 висунуто обвинувачення за ст..189 ч.4 КК України, а саме у вчиненні вимагання з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, повторно, з погрозою вбивства, організованою групою.

У вироку, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ст..189 ч.2 КК України, суд зазначив, що він вчинив вимагання, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Між тим, обвинувачення з такою кваліфікуючою ознакою, як погроза заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не висувалось, а висувалось обвинувачення з кваліфікуючою ознакою вимагання - погрозою вбивства. Аналогічна правова ситуація стосується і висновків суду щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 по епізоду з потерпілим ОСОБА_17 висунуто обвинувачення за ст..189 ч.4 КК України, а саме в тому, що він вчинив вимагання, з погрозою насильства над потерпілим, повторно, організованою групою.

У вироку суд визнав винуватим ОСОБА_7 у вимаганні, повторно, за попередньою змовою групою осіб з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Таке обвинувачення ОСОБА_7 не висувалось, а саме у вимаганні, поєднаному з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Аналогічно у вироку зазначені і кваліфіковані дії обвинувачених ОСОБА_8 .

ОСОБА_9 висунуто обвинувачення по епізоду з потерпілим ОСОБА_18 за ст..189 ч.4 КК України, а саме - у вимаганні, вчиненому організованою групою.

Між тим, у вироку, кваліфікуючи дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.189 КК України, суд визнав наявність такої кваліфікуючої ознаки, як погроза заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Таке обвинувачення ОСОБА_9 не висувалось.

Відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України - з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд не дотримався приписів кримінального процесуального закону щодо підстав до виходу судом за межі висунутого обвинувачення.

Фактично суд висунув додаткове обвинувачення і перейняв функції прокурора у кримінальному провадженні та порушив права обвинувачених на захист.

Крім того, суд кваліфікує по суті одні ж ті самі дії обвинувачених, як за ст..189 ч.2 КК України, так і за ст..355 ч.2 КК України, а саме вказав у вироку, що діючи умисно ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в період часу з 13.04.2020 року по 28.05.2020 року включно, застосовуючи погрози фізичним насильством, застосовуючи фізичне насильство до потерпілого, погрожуючи позбавлення життя, ОСОБА_7 примушував ОСОБА_16 до повернення боргу в сумі 150000 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань підлягає кваліфікації за ст..355 КК України за відсутності в діях винної особи ознак вимагання. Відмежовуючи примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань від вимагання, слід виходити з того, що при вчиненні злочину, відповідальність, за який передбачена ст..355 КК України, винний не посягає на чуже майно, прав на нього, не вимагає від потерпілого вчинення інших дій майнового характеру, які останній не зобов`язаний вчиняти. Він примушує потерпілого виконати свій юридичний обов`язок, який випливає з цивільно-правових зобов`язань, або утриматись від його виконання. При вчиненні цього злочину посягання на власність відсутнє. Вимагач же такого права не має навіть у принципі, його вимога завжди позбавлена будь-яких законних підстав.

Визнаючи обвинувачених винуватими у вчиненні злочину, передбаченому ст..355 ч.2 КК України, суд у вироку не зазначив, які ж зобов`язання мав потерпілий ОСОБА_16 перед кожним з них.

Визнаючи винуватими обвинувачених за ст..355 ч.2 КК України суд зазначив у вироку, що вони вчинили примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, та з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів зауважує, що за граматичним способом тлумачення, розташування в тексті диспозиції розділового сполучника «чи» є місцем синтаксичного розриву тексту і тому кваліфікуючі ознаки - вимагання з погрозою вбивства, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень належить розглядати як альтернативні.

Зазначаючи у вироку, про відсутність в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки вимагання - «вчинене в складі організованої групи» суд не проаналізував докази, надані стороною обвинувачення відповідно до вимог ст..94 КПК України, з огляду на положення ч.3 ст.28 КК України та прийшов до передчасних висновків про відсутність такої кваліфікуючої ознаки.

Так, згідно з вимогами ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

За змістом закону організована група є більш складною формою співучасті осіб, які займаються злочинною діяльністю. Їхні взаємовідносини досягають такого рівня сумісної діяльності, за якого дії кожної з них визначаються не попередньою змовою, а іншими чинниками, зокрема, відповідними правилами поведінки, статутами, планами, тощо, виконання яких є обов`язком для цих осіб. Тільки за таких умов група набуває якісно інших ознак свого існування, які свідчать про стійкість і зорганізованість.

За змістом вердикту Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації», одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Вмотивоване рішення дає змогу стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю його перегляду судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»), з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Відповідно до прецедентного права ЄСПЛ рішення судів і трибуналів мають бути належним чином мотивовані. Виконання цього обов`язку може залежати від характеру рішення, що має бути визначено у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії»).

Судове рішення у формі вироку повинно відповідати вимогам ст..374 КПК України, відповідно до якої у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку, у якому не допускається застосування формулювань, які свідчать про припущення суду і викликають сумнів у достовірності доказів.

Проте зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не дотримано.

Приймаючи рішення про ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_9 по епізодам вимагання у потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_21 суд порушив вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції з необґрунтованих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення та не навів підстав недоведеності винуватості ОСОБА_10 і ОСОБА_9 з посиланням на докази, які надані стороною обвинувачення, отже суд не виконав вимоги ст..ст.2, 94 КПК України щодо оцінки кожного доказу у кримінальному провадженні з точки зору його належності і достовірності, а сукупності доказів - з точки зору взаємозв`язку.

Таким чином, в порушення вимог ст..370 КПК України висновки суду про виправдання ОСОБА_10 і ОСОБА_9 є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не можуть визнаватися законними, обґрунтованим та вмотивованими.

За таких підстав, доводи прокурора щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення щодо обвинувачених є такими, що заслуговують на увагу, а висновки суду в цій частині є передчасними.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційних скарг про істотні суперечності, допущені у вироку при викладенні фактичних обставин провадження, оцінці доказів та кваліфікації дій обвинувачених, вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст..370 КПК України.

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Статтею 415 КПК України не передбачено призначення нового судового розгляду провадження після скасування вироку з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не зазначених у частині другій цієї статті, але це, на думку колегії суддів, не може бути перешкодою для призначення нового судового розгляду, оскільки в даному конкретному випадку апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті кримінального провадження згідно з апеляційними скаргами, а п. 6 ст. 407 КПК України апеляційному суду надано право призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому після скасування вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити новий вирок чи вирішити питання, порушені в апеляційних скаргах щодо правильності кваліфікації дій обвинувачених та доведеності їх вини, а тому після скасування вироку необхідно призначити новий судовий розгляд, під час якого вказані апеляційні доводи підлягають перевірці.

Згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне з огляду на вимоги ст..331 КПК України продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту на строк до 21.07.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_12 - задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.355, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.355, ч.2 ст.189, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.355, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.355, ч.2 ст.189 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обраний ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити до 21.07.2023 року.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_9 у виді нічного домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня за адресою: АДРЕСА_3 без дозволу суду та зобов`язано прибувати за кожною вимогою суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та утриматись від спілкування з особами, продовжити до 21.07.2023 року.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_10 у виді нічного домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня за адресою: АДРЕСА_4 без дозволу суду та зобов`язано прибувати за кожною вимогою суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та утриматись від спілкування з особами, які мають відношення до даного кримінального провадження, продовжити на 60 днів, а саме до 21.07.2023 року.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: