Справа № 642/4568/23
Провадження № 1-кс/642/2429/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 3 ГУ НП в Харківській області, майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001257 від 08.08.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, про арешт майна -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП № 2 Харківського РУП № 3 Головного управління Національної поліції в Харківській області, майор поліції ОСОБА_3 за погодженням із прокурором звернулася до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із клопотанням у кримінальному провадженні №0001257 від 08.08.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, про арешт майна, у якому просить накласти арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi POCO», у корпусі чорного кольору, у силіконовому чохлі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , у якому знаходилося дві сім-карти з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , вилучений 10.08.2023 в ході обшуку затриманого ОСОБА_5 .

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, У провадженні слідчого відділення ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001257 від 08.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову, вчинив умисний злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, при наступних обставинах.

Восени 2021 року приблизно о 22.00 годині, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, але не раніше ніж 13.09.2021, ОСОБА_5 перебував неподалік Південного вокзалу м. Харкова, розташованого за адресою: м. Харків, площа Привокзальна, № 1, де зустрів раніше знайомих малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яких розташував до себе позитивно, увійшов у довіру та запросив до самовільно побудованого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживав. На пропозицію ОСОБА_5 останні погодились та прослідували до нього дому за вищевказаною адресою.

По прибуттю за місцем мешкання ОСОБА_5 , малолітнім ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , останнім було запропоновано залишитися з ночівлею, на що вони погодились.

В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З метою реалізації раптово виниклого умислу, спрямованого на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_5 , дочекавшись поки малолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заснули у нього вдома на дивані, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, стягнув із сплячого ОСОБА_7 штани разом з нижньою білизною, та маючи суттєву перевагу у фізичній силі, з метою вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_7 , подавляючи волю останнього у зв`язку із своєю фізичною перевагою, саме схопив за руки та тримаючи їх позаду останнього подолав опір малолітнього потерпілого.

Реалізуючи умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло малолітнього проти його волі ОСОБА_5 , нехтуючи правом на статеву свободу, статеву недоторканість, волю, честь і свободу особи, подолавши опір малолітнього ОСОБА_7 , шляхом анального проникнення своїм статевим органом в тіло останнього та імітації природного полового акту, вступив в статевий акт не природнім способом, який тривав близько 30 хвилин.

Після цього ОСОБА_5 припинив тримати малолітнього ОСОБА_7 , тим самим надав йому можливість здійснення активних дій.

В свою чергу малолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в пригніченому стані, залишився у ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_5 нехтуючи правом на статеву свободу, статеву недоторканість, волю, честь і свободу особи, з метою задоволення своєї статевої пристрасті вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло малолітнього ОСОБА_7

10.08.2023 о 12.10 ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.ст. 208, 625 КПК України. На підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, із дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 та ст. 236 КПК України, старшим слідчим ОСОБА_9 було здійснено обшук затриманого ОСОБА_5 , в ході якого було вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi POCO», у корпусі чорного кольору, у силіконовому чохлі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , у якому знаходилося дві сім-карти з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

10.08.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а саме вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло іншої особи з викристанням геніталій (згвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що вищевказане майно є доказами у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України.

У зв`язку з необхідністю проведення експертиз, детального огляду вилученого речового доказу потрібно накласти арешт, зокрема згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вилучений 10.08.2023 в ході обшуку затриманого ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Xiaomi POCO», у корпусі чорного кольору, у силіконовому чохлі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , у якому знаходилося дві сім-карти з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Орган досудового розслідування має підстави вважати, що вилучене майно, відповідає вимогам ст.170 Кримінального процесуального кодексу України.

Разом із клопотанням про арешт майна слідчим подано клопотання про поновлення строку на подання клопотання про арешт майна, яке обгрунтоване тим, що строк для подання клопотання на арешт майна був пропущений через необхідність проведення першочергових слідчих (процесуальних) дій, які потребували значного часу у зв`язку із допитами неповнолітніх потерпілих, яких на даний момент є чотири у даному кримінальному провадженні, проведенні невідкладного обшуку житла підозрюваного, зверненням до слідчого судді з клопотаннями про дозвіл на проведення вже проведеного обшуку, арештом вилученого майна, допитом свідків вчинення злочину, інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 .

Слідчий у судове засідання не прибув, просив розглянути клопотання за його відсутністю.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до клопотання документи матеріалів кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Щодо поновлення строку на звернення до слідчого судді з даним клопотанням.

10.08.2023 в ході обшуку затриманого ОСОБА_5 вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi POCO», у корпусі чорного кольору, у силіконовому чохлі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , у якому знаходилося дві сім-карти з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , з клопотанням про накладення арешту слідчий звернувся 17.08.2023 року.

В обгрунтування причин пропуску строку слідчим зазначено необхідність проведення великої кількості першочергових необхідних слідчий дій по цьому кримінальному провадженню.

Слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Так, вказаною статтею передбачається не просто можливість, а й обов`язковість поновлення строку виконання процесуальних дій, пропущеного з поважних причин. Поважність причин визначається слідчим суддею у разі неможливості своєчасного подання відповідного документа через будь-які обставини, що не дозволили учасникові процесу завчасно подати відповідний документ.

При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає необхідним поновити строк на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, та визнати причини його пропуску поважними з урахуванням кількості проведених слідчий дій слідчим, який звертається з відповідним клопотанням; тривалості процесуального строку (ч.5 ст.171 КПК України) та часу, який минув з дати завершення процесуального строку (7 днів).

По суті клопотання слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушеннята (або)зберегли на собі його сліди; 2)призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Дане кримінальне провадження розслідується щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152 КК України.

Вказане у клопотанні майно було вилучено 10.08.2023 у ОСОБА_5 якого було затримано в порядку ст.ст. 208 КПК України. На підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, із дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 та ст. 236 КПК України, старшим слідчим ОСОБА_9 було здійснено обшук затриманого ОСОБА_5 , в ході якого було вилучено мобільний телефон марки «Xiaomi POCO», у корпусі чорного кольору, у силіконовому чохлі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , у якому знаходилося дві сім-карти з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 .

Постановою слідчого від 11.08.2023 року вилучені речі були визнані речовими доказами.

В обгрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на необхідність відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України накласти арешт на майно з метою:

- забезпечення збереження речових доказів,

та вказує на необхідність подальшого огляду, дослідження та проведення відповідних експертиз щодо вилученого майна.

Стороною обвинувачення доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений лише оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Поновити строк на звернення з клопотанням про арешт майна.

Клопотання- задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування, а саме: на мобільний телефон марки «Xiaomi POCO», у корпусі чорного кольору, у силіконовому чохлі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , у якому знаходилося дві сім-карти з номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , вилучений 10.08.2023 в ході обшуку затриманого ОСОБА_5 .

Виконання ухвали суду доручити ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.

Роз`яснити, що володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1