Справа № 565/1154/21 Провадження №11-кп/802/304/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кузнецовська Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року за ч.1 ст.308, ч.1 ст.309, ст.ст.70, 75, 76 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки,

засуджено за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, частково приєднане невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року у виді позбавлення волі на строк 1 (один) місяць, та за сукупністю вироків призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч.5 ст.72 КК України початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з дня затримання, із розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою.

Вироком вирішена доля речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що 07 липня 2021 року з 21 год до 21 год 40 хв він, перебуваючи у місті Вараш поблизу торгівельного павільйону «Тютюнові вироби», що на вул. Лесі Українки, діючи з корисливим мотивом, умисно, відкрито викрав із вказаного павільйону грошові кошти в розмірі 60 гривень, що належать потерпілій ОСОБА_9 , і втік з місця злочину.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, захисник оскаржує вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, а покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року виконувати самостійно.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання, прокурора, яка апеляцію заперечила і просила судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а саме: відкритому викраденні чужого майна (грабіж), підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Згідно з положеннями ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

А у п.10 згаданої постанови зазначено, що виходячи з положень ч.2 ст.75 КК України, а також зі змісту ч.3 ст.78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Доводи сторони захисту про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості належить до категорії нетяжких злочинів. Також місцевим судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відніс щире каяття, а до обставин, які обтяжують його покарання, рецидив злочинів.

Місцевим судом взято до уваги, що обвинувачений неодноразово судимий, судимість незнята і непогашена у встановленому законом порядку.

Потерпіла претензій до обвинуваченого не має.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

На переконання апеляційного суду, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання, щире каяття, обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, даних про особу винного, який раніше неодноразово судимий, судимість незнята і непогашена у встановленому законом порядку, та позицію потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

А остаточне покарання обвинуваченому місцевий суд обґрунтовано визначив на підставі положень ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2019 року, та визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

За наведених обставин, з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком, враховуючи вимоги ч.3 ст.78 КК України, апеляційний суд приходить до переконання, що в даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 06 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді