Дата документу 27.04.2023 Справа № 336/3578/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/3578/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/508/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий в силу ст.89 КК країни,

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_10 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2022 року, яким визнано ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

Початок відбування покарання постановлено рахувати з 23 лютого 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Під час визначення у судовому засіданні при розгляді вказаного кримінального провадження обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним за обвинуваченням за ч.1 ст.115 КК України. Жодних обставин обвинувачення ОСОБА_6 та його захисником не оспорювалося.

Суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження частини доказів у кримінальному провадженні, а саме допиту потерпілого і свідків. Сторони кримінального провадження не заперечували про такий обсяг досліджуємих доказів.

Однак, суд першої інстанції не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 належним чином наслідків застосування даної норми та не переконався чи правильно обвинувачений розуміє її зміст.

Як свідчить технічний запис судового засідання в суді першої інстанції, суд порушив вимоги, передбачені ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, у вироку не зазначено про застосування спрощеного порядку дослідження доказів, передбаченого ч.3 ст.349 КПК України, що не відповідає дійсним обставинам судового розгляду.

Вказане порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, п.1 ч.1 ст.438 КПК України, є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_6 , оскільки цим не погіршується його становище.

Крім того, у вироку суду першої інстанції вказано на те, що «висновки експертів №№1345, 1296, 1297, 1298, 1299 судом не оцінюються, адже не містять конкретної інформації, яка б відповідала вимогам належності доказів у кримінальному провадженні, оскільки не дають чіткої відповіді на поставлені слідчим запитання».

Проте, відповідно до ст.85 КПК України, належними є доказами, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається, крім іншого, мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Судом у вироку істотно порушено вимоги вказаного кримінального процесуального закону, оскільки фактично не наведено мотивів прийняття такого рішення.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор вважає, що призначене покарання ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки суд першої інстанції при ухваленні вироку не в повній мірі врахував особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 щиро покаявся у вчиненому злочині.

Згідно з фактичними обставинами справи, ОСОБА_6 одразу після вчиненого злочину зателефонував до служби «102» органів поліції і повідомив, що він вчинив вбивство своєї матері. Крім того, ОСОБА_6 зателефонував своїм родичам та також повідомив про вчинений ним злочин.

Обвинувачений не залишив місце вчиненого злочину та чекав працівників поліції.

Під час досудового розслідування ОСОБА_6 послідовно надавав правдиві визнавальні показання у вчиненому злочині. Всіляко сприяв слідству з`ясувати всі обставини справи.

Під час розгляду справи в суді він щиро каявся у вчиненому. Щирість такого каяття не викликає сумнівів.

ОСОБА_6 відповідно до закону є особою яка раніше не судима.

Потерпіла ОСОБА_11 , яка є родичкою ОСОБА_12 , і ОСОБА_6 , не наполягала перед судом на суворому покаранні ОСОБА_6 .

Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, не відповідає особі обвинуваченого та є занадто суворим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що його мати була хвора, вона знаходилася у стані постійних мук, через це він перебував теж у стані збентеження та сильного душевного хвилювання, не розуміючи чим їй допомогти, вирішив це вчинити. Дуже жалкує про це та ніколи себе не вибачить. Просить врахувати зазначені обставини та його щиросердне каяття. Обіцяє надати документи, які підтверджують стан здоров`я потерпілої, наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей, та характеристики, складені на нього. Просить викликати його сусідів та знайомих в якості свідків щодо стану здоров`я його покійної матері.

Отже, у зв`язку із наведеним, просить призначити йому покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією статті обвинувачення.

В апеляційній скарзі від 10 жовтня 2022 року захисник - адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд, ухвалюючи вирок, не в достатній мірі врахував фактичні умови обставин справи, а саме, те, що мати обвинуваченого тяжко страждала психічними захворюваннями - деменція та хвороба Альцгеймера. Вона потребувала сторонньої допомоги, яку здійснював її син ОСОБА_6 . Інших членів родини, які б йому допомагали, не було.

З останнім часом хвороба матері прогресувала, мати стала неконтактною, агресивною та не розуміла, що відбувається навколо неї, природні потреби відправляла, не розуміючи, де заманеться, і так протягом багатьох років. Звертаючись до лікарів, допомоги він не отримав, посилаючись на те, що у державі немає безкоштовних установ, в яких утримують таких хворих. Приватні установи коштують більше 10 тисяч гривень, таких грошей у нього не було. ОСОБА_6 було важко дивитися на страждання матері, його психіка не витримала і він скоїв цей злочин.

Обвинувачений раніше не судимий, щиро кається у скоєному злочині, повністю визнав свою провину та після скоєного викликав поліцію та відразу правдиво розповів обставини їм скоєного злочину.

Ці важливі обставини суд не врахував та призначив надмірно тяжке покарання. У судовому засіданні засудженій щиро каявся, і з урахуванням цих виключних обставин, сторона обвинувачення просила призначити мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст.115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Захисник вважає, що викладені вище обставини, на погляд захисника, є виключними та дають підстави для призначення покарання більш м`якого з урахуванням вимог ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі від 19 жовтня 2022 року захисник - адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду змінити, призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Згідно з вироком суду, 22 лютого 2022 року в період часу з 22.55 години до 23.54 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на заподіяння смерті іншій особі, у ході раптово виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_12 , скориставшись тим, що ОСОБА_12 не може чинити опір через свій вік та стан здоров`я, поклав на обличчя ОСОБА_12 подушку, яку притиснув, закривши отвори носа та рота, та утримував обома руками до моменту, поки ОСОБА_12 не припинила подавати ознаки життя, що призвело до механічної асфіксії та смерті ОСОБА_12 на місці, тим самим умисно вбив ОСОБА_12 .

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинуваченого, який підтримав всі апеляційні скарги, фактичні обставини провадження не оспорював, визнавав себе винним в умисному вбивстві своєї матері при викладених у вироку суду обставинах;

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, вважав, що покарання є занадто суворим, судом не було враховано всі обставини справи, а також не враховано характеризуючи документи його підзахисного, який раніше не судимий, має дітей, позитивно характеризується, крім того, судом не були досліджені всі матеріали справи, оскільки провадження за таким злочином не може бути розглянуто судом за спрощеним порядком без допиту свідків, потерпілих та експертів, також судом не були враховані всі висновки експертиз;

прокурора, яка заперечувала проти задоволення всіх апеляційних скарг, в т.ч. апеляційної скарги прокурора, вважала, що судом дотримано вимоги процесуального закону, та призначене обвинуваченому покарання відповідає особі обвинуваченого та обставинам вчиненого ним злочину;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.115 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

Як убачається зі змісту вироку, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, надав пояснення щодо чиненого ним злочину у відношенні своєї матері, в скоєному розкаявся.

Разом з тим, за клопотанням прокурора судом досліджені певні докази.

Так, у вироку суд, окрім показань обвинуваченого, посилається на:

огляд місця події 23 лютого 2022 року, який був зафіксований відеозаписом, слідчим з дозволу співвласника будинку ОСОБА_13 оглянуто будинок АДРЕСА_1 , в ході чого виявлено труп ОСОБА_12 , який оглянуто експертом, вилучені подушки та інші речові докази;

аудіозапис виклику служби 102 особисто ОСОБА_6 (що останній підтвердив в судовому засіданні), згідно з яким ОСОБА_6 зателефонував до поліції та повідомив про вбивство матері шляхом задушення подушкою;

протокол затримання ОСОБА_6 від 23 лютого 2022 року;

протокол слідчого експерименту 28 квітня 2022 року, в ході якого ОСОБА_6 детально вказав механізм вбивства ОСОБА_12 , а саме вказав, що в одній з кімнат будинку взяв подушку, яку поклав на обличчя матері, яка в той час спала, лежачи на спині, та утримував, поки ОСОБА_12 не припинила дихати;

висновок експерта №1142, згідно якого смерть ОСОБА_12 настала від закриття отвору носа та рота тупим предметом, найбільш вірогідно подушкою, виявленою на місці події, що призвело до розвитку механічної асфіксії, яка в даному випадку стала безпосередньою причиною смерті;

висновок комісійної експертизи, відповідно до якого, не виключається можливість утворення виявлених у ОСОБА_12 комплексу ушкоджень за механізмом, вказаним ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту.

З висновку психіатричної експертизи №223 від 15 червня 2022 року увбачається, що ОСОБА_6 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше та виявляє в теперішній час психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Під час інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Висновок щодо результатів медичного огляду від 23 лютого 2022 року, вказує на факт вживання ОСОБА_6 алкоголю.

В той же час, судом зазначено, що висновки експертів № 1345, 1296, 1297, 1298, 1299, не оцінюються, оскільки не містять конкретної інформації, яка б відповідала вимогам належності доказів у кримінальному провадженні, оскільки не надають чіткої відповіді на поставлені слідчим запитання.

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції, з урахуванням позиції обвинуваченого щодо повного визнання вини у скоєнні злочину, його докладні показання про обставини його скоєння, дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 у скоєнні умисного вбивства найшла своє підтвердження та доведена належними та допустимими доказами, що стороною захисту, в т.ч. самим обвинуваченим, не оспорюється.

Дії ОСОБА_6 суд правильно кваліфікував за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Таким чином, суд першої інстанції, не зважаючи на повне визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому злочину, окрім показань обвинуваченого, дослідив і інші докази у провадженні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Стосовно того, що у вироку суд першої інстанції вказано, що висновки експертів №№1345, 1296, 1297, 1298, 1299 не оцінюються, колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, згідно з матеріалами кримінального провадження прокурором долучено в якості доказів вказані висновки експертів, а саме:

- №1345 від 28 квітня 2022 року щодо дослідження рідкої крові підозрюваного ОСОБА_6 ;

- №1296 від 10 травня 2022 року судово-медичної експертизи одягу вилученого під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 ;

- №1297 від 18 травня 2022 року судово-медичної експертизи подушки з приміщення №2, вилученої з місця події, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- №1298 від 10 травня 2023 судово-медичної експертизи подушки, вилученої під час огляду місця події;

№1299 від 12 травня 2023 року судово-медичної експертизи марлевого тампона зі змивом з обличчя трупа ОСОБА_12 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що вказані висновки експертиз не містять конкретної інформації, яка б відповідала вимогам належності доказів у кримінальному провадженні, оскільки не надають чіткої відповіді на поставлені слідчим запитання, що прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Колегія суддів вважає, що суд належним чином вмотивував свої висновки та оцінив надані докази у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.

Стосовно того, що судом не не допитано потерпілу та свідків, колегія суддів звертає увагу на таке.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпілою у цьому кримінальному провадженні є ОСОБА_11 , яка є двоюрідною сестрою обвинуваченого, та яка була залучена за повідомленням обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки інших родичів загибла не мала. Про викладене зазначено самим обвинуваченим при апеляційному розгляді.

Більш того, потерпіла не була очевидцем події злочину, а тому будь-яких відомостей щодо його вчинення не могла повідомити суду.

Цивільний позов у провадженні не заявлений.

Щодо допиту свідків у кримінальному провадженні, стороною захисту було заявлено клопотання про відсутність необхідності в їх допиті, оскільки фактично обвинувачений визнав свою вину у вчиненому злочині та не оспорює фактичні обставини, а тому сторона захисту вважала за можливе завершити дослідження доказів, з такою позицією погодився і прокурор.

Доводи обвинуваченого при апеляційному розгляді про необхідність скасування вироку суду та призначення нового розгляду з метою надання додаткових доказів з приводу захворювання ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, не є слушними, оскільки ці факти ніким не оспорюються.

Документи, на які посилається сторона захисту, що підтверджують наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей, а також характеризуючі дані, сторона захисту мала можливість надати як при розгляді провадження судом першої інстанції так і при апеляційному розгляді, проте, цього не зробила та відповідних клопотань з зазначеного приводу не заявляла, а призначення нового розгляду провадження з зазначених підстав законом не передбачено.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України та Особливої частини КК України, які передбачають відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів; фактичні обставини кримінального провадження; особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, не одружений, не працює, суспільно корисною працею не займається та не має стійких соціальних зв`язків, не має жодних визначених джерел доходу.

Обставинами, що пом`якшують покарання, судом встановлено визнання обвинуваченим вини у скоєнні злочину, сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

При цьому суд зазначив, що щире каяття, підтверджується діями обвинуваченого одразу після вчинення злочину, а саме добровільний дзвінок до поліції з повідомленням про вбивство, послідовна позиція визнання вини під час досудового розслідування та судового провадження, а також позицією під час судового засідання.

Обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням викладеного, а також ступеню тяжкості та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, в межах статті обвинувачення, але не на максимальний строк.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Своє рішення в цій частині суд належним чином вмотивував.

З огляду на ступінь тяжкості, фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим.

Отже, обставини, на які посилається сторона захисту та прокурор, були враховані судом при призначенні покарання.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання, в т.ч. для застосування положень ст.ст.69,75 КК України, колегія суддів не убачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2022 року, яким визнано ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4