Справа № 206/2412/21
Провадження № 1-кп/206/30/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000529 від 12 червня 2020 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Софіївка Целіноградського району Целіноградської області республіки Казахстан, громадянки України, офіційно не працевлаштованої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до пункту «б» ч.1 ст. 112 Земельного кодексу України (в редакції від 13.01.2007) охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів, для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено підстави набуття права на землю, зокрема, придбання права на землю громадянами та юридичними особами, що здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Статтею 125 Земельного кодексу України проголошено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» в редакції від 19 червня 2003 року, самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Відповідно до п. 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 14 березня 1997 року № 209, охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхильного їх положення на відстань, зокрема для повітряних ліній напругою до 20 кВ - 10 метрів.

Так, у жовтні 2010 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), перебуваючи у невстановленому місці, при невстановлених обставинах, достовірно знаючи, що на території Самарського району в м. Дніпрі, поблизу площадки регіональної філії «Придніпровська залізниця» по вул. Червоногірська, знаходиться земельна ділянка площею 0,0043 га, яка ніким не зайнята та не використовується, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці на землях в охоронних зонах, з метою її подальшого використання для ведення підприємницької діяльності.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у жовтні 2010 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_3 прибула на земельну ділянку, що знаходиться на території Самарського району в м. Дніпрі, поблизу площадки регіональної філії «Придніпровська залізниця» по вул. Червоногірська, де діючи умисно, з корисливих мотивів, самовільно, всупереч встановленого порядку, тобто не маючи необхідних і достатніх підстав на володіння, користування чи розпорядження вказаною земельною ділянкою як власник, чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово користуватися нею, розуміючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0043 га , яка знаходилась в зоні повітряної лінії напругою 10 кВ Ігрень-Рибальськ (опора 6), тобто на землях в охоронюваних зонах.

Далі, в період часу з жовтня 2010 року по березень 2018 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_3 перебуваючи на самовільно занятій земельній ділянці в охоронних зонах площею 0,0043 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червоногірська 13д, продовжуючи свій злочинний умисел направлений на самовільне будівництво будівель на самовільно занятій земельній ділянці на землях в охоронних зонах, із залученням не встановлених в ході досудового розслідування осіб, побудувала будівлю, а саме: об`єкт нерухомого майна - магазин літ. «А-1», загальною площею 42,4 кв.м., основною площею 36,5 кв.м., допоміжною площею 5,9 кв.м. на відстані 70 сантиметрів від лінії електропередачі повітряної лінії напругою 10 кВ Ігрень-Рибальськ (опора 6) у той час, як точка найменшої відстані від проекції крайнього проводу лінії електропередачі до стіни магазину за вказаною адресою має складати 10 метрів, що є порушенням п. 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 14 березня 1997 року №209.

03 березня 2018 року ОСОБА_3 знаходячись в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 розташованого за адресою: пр. Мануйлівський 5/39, м. Дніпро на підставі поданих приватному нотаріусу документів, а саме: розпорядження «Про присвоєння адреси» Дніпропетровської міської ради № 412-р від 19 травня 2011 року, листа Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про підтвердження декларації № 1007-03/49 від 18 січня 2018 року, дозволу на виконання будівельних робіт № 451/01-10 від 22 жовтня 2010 року виданого начальником Дніпропетровського регіонального відділу інспекції ДАБК у Дніпропетровській області ОСОБА_7 , декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 8 зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 08 червня 2011 року, технічного паспорту на будівлю магазину від 27 вересня 2017 року виготовленого ФОП ОСОБА_8 зареєструвала право власності на об`єкт житлової нерухомості магазин, загальною площею 42,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 за собою.

Відповідно до акту № 206-ДК/234/АП/09/01/-21 від 19 лютого 2021 року складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , вказана земельна ділянка площею 0,0043 га за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно зайнята ОСОБА_3 по фактичному розташуванню будівлі магазину в межах охоронних зон та інженерних комунікацій за відповідності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї.

Таким чином, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про відсутність правовстановлюючих документів, а саме: права власності або користування (оренди) земельною ділянкою, діючи умисно, всупереч ст. 14 Конституції України, ст. 116, 124, 125, 211 Земельного кодексу України, п. 8 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 14 березня 1997 року № 209, жовтня 2010 року по березень 2018 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), самовільно побудувала будівлю, а саме: об`єкт нерухомого майна магазину літ. «А-1» загальною площею 42,4 кв.м., основною площею 36,5 кв.м., допоміжною площею 5,9 кв.м. на самовільно зайнятій земельній ділянці на землях в охоронних зонах площею 0,0043 га за адресою: м. Дніпро вул. Червоногірська 13д.

Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці на землях в охоронних зонах.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, але надала клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до положень ст. 49 КК України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 , звільнення останньої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Представник потерпілого ОСОБА_10 також не заперечував проти задоволення клопотання, звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, ознайомившись з клопотанням, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що заявлене обвинуваченою ОСОБА_3 клопотання є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, суд має закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадку обов`язкової згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Так, судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 197-1 КК України, вчинене ОСОБА_3 більше 5-ти років тому, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, та карається позбавленням волі на строк до трьох років.

ОСОБА_3 протягом п`яти років з моменту вчинення кримінального правопорушення від слідства та суду не ухилялась та відомості про її притягнення до кримінальної відповідальності відсутні.

Судом під час судового розгляду обвинуваченій роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема те, що ці підстави є нереабілітуючими та з`ясовано думку останньої щодо можливості закриття кримінального провадження за цих умов.

З огляду на відсутність даних про ухилення від слідства та суду, про притягнення до кримінальної відповідальності, а також і будь-яких заперечень обвинуваченої проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінальним провадженням, суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження № 0000529 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України підлягає закриттю.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. ст. 284, 286, 288, 369-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання сторони захисту задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 197-1 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000529 від 12 червня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1