ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року

м. Харків

справа № 638/18603/21

провадження №1-кп/638/771/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001572 від 26 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, осіб на утриманні не має, із середньою освітою, офіційно непрацевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 14 липня 2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 317, ст. 75 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 18 липня 2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70, cт. 71 КК України до покарання у виді 7 років і 1 місяця позбавлення волі; 19 березня 2018 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 7 років і 1 місяця позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання 07 травня 2021 року; засудженого 26 жовтня 2022 року за вироком Октябрського районного суду м. Полтави ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України,

у с т а н о в и в :

25 вересня 2021 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_8 перебував у приміщенні магазину «Prostor» ТОВ «Стиль Д», , який розташований за адресою: м. Харків, вул. О. Яроша, 25/46. Перебуваючи у приміщенні торгівельного залу вказаного магазину, у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадене чужого майна, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_8 , упевнившись в тому, що за його діями не спостерігають сторонні особи, взяв з полиці торгового залу магазину «Prostor» два станки ТМ «Gillette Fusion ProGlide» та 8 картриджей до них, які належать ТОВ «Стиль Д», вартість яких, відповідно до висновку експерта за результати товарознавчої експертизи № 196 від 17 листопада 2021 року, становить 582 гривні 22 копійки за 1 станок з 4 картриджами в комплекті, загальною вартістю 1164 гривні 44 копійки.

У подальшому ОСОБА_8 , не оплативши вказаний товар, пройшов повз касову зону та з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину втік, обернувши викрадене майно на свою користь, чим спричинив ТОВ «Стиль Д», ход матеріальну шкоду на суму 1164 гривні 44 копійки.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними та протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною другою статті 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною другою статті 185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Просив суд суворо його не карати, врахувати, що він вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, жалкує про вчинене ним діяння та у подальшому більше такого не повторить. Просив суд врахувати його стан здоров`я, призначити йому остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні при призначенні покарання ОСОБА_8 просила суд врахувати стан здоров`я обвинуваченого, документи на підтвердження чого містяться в матеріалах справи, щодо наявності ВІЛ-інфекції, та призначити покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з урахуванням, що ОСОБА_8 знаходиться під вартою з 23 березня 2022 року, тобто обмежитись 5 роками, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі. Зауважила, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання, цивільний позов не був пред`явлений, що свідчить про відсутність претензій матеріального характеру зі сторони потерпілого до обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_6 , враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, просив суд призначити ОСОБА_8 покарання за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, у виді одного року позбавлення волі; відповідно до частини четвертої статті 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Представник потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю «Cтиль Д» - ОСОБА_10 надав суду заяву, в якій просив провести розгляд кримінального провадження без його участі. Зазначив, що цивільний позов пред`являти не буде.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обставини вчиненого правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_8 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною другою статті 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що своїми діями ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений частиною другою статті 185 КК України.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 суд враховує його щире каяття, та, відповідно до статті 66 КК України, визнає цю обставину такою, що пом`якшує його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, неодружений, осіб на утриманні не має, із середньою освітою, офіційно непрацевлаштований, який зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД № 3» ХМР не звертався, раніше судимий 14 липня 2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 317, ст. 75 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 18 липня 2017 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 7 років і 1 місяця позбавлення волі; 19 березня 2018 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 7 років і 1 місяця позбавлення волі, звільненого по відбуттю покарання 07 травня 2021 року; останній раз засуджений 26 жовтня 2022 року за вироком Октябрського районного суду м. Полтави ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 5 (п`ять) років.

Окрім того, 15 травня 2023 року завідувачем Харківської міської медичної частини № 27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях ОСОБА_11 суду надано довідку, відповідно до якої, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» 29 грудня 2022 року. ОСОБА_8 знаходиться на диспансерному обліку лікарів Харківської міської медичної частини № 27 з діагнозом ВІЛ-інфекція, ІІ клінічна стадія. Отримує антиретровірусну терапію за схемою тенофовіра дизопроксила фумарат/ламівудин/ефаверенз. Лікарськими засобами забезпечений в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення злочину визнав повністю, щиросердно розкаявся, критично ставиться до скоєного та шкодує про вчинене, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також незначний розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому, яка, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 196 від 17 листопада 2021 року, становить 1164, 44 грн, а також той факт, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, що свідчить про відсутність претензій зі сторони потерпілого до обвинуваченого.

Водночас, суд також бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином,обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, із середньою освітою, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД № 3» ХМР не звертався, а також його матеріальний стан, який офіційно непрацевлаштований, який не має джерела доходу, та стан його здоров`я, а саме наявність хронічного захворювання - ВІЛ-інфекції, ІІ клінічна стадія, та, водночас, той факт, що ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, і, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, звільнившись з місць позбавлення волі 07 травня 2021 року, знову вчинив умисний корисливий злочини проти власності та який останній раз бувзасуджений 26 жовтня 2022 року за вироком Октябрського районного суду м. Полтави ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, зокрема, розмір завданої матеріальної шкоди, дані про особу винного, його матеріальний стан, який офіційно непрацевлаштований, відтак не має джерела доходу, та стан здоров`я-наявність хронічного захворювання, обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на позицію сторони обвинувачення, захисту та потерпілого, суд доходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини другої статті 185 КК України на строк 1 (один) рік.

Крім того, 26 жовтня 2022 року Октябрським районним судом м. Полтави відносно ОСОБА_8 ухвалено вирок, яким ОСОБА_8 визнано винуватим за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною другою статті 185, частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 185 КК України і призначено йому покарання: за частиною другою статті 15, частиною другою статті 185 КК України у виді позбавленні волі на строк 1 рік; за частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 185 КК України у виді позбавленні волі на строк 5 років.

На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До вступу вироку в законну силу залишено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 раховано з дня затримання 23 березня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2059, 44 грн судових витрат на залучення експертів.

Вирок набрав законної сили 28 листопада 2022 року.

У даному кримінальному провадженні № 0001572 від 26 вересня 2021 року ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення 25 вересня 2021 року, тобто до постановлення попереднього вироку.

Частиною четвертою статті 70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У відповідності до частини п`ятої статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 засуджується за скоєння кримінального правопорушення - злочину, який він вчинив до постановлення вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2022 року, остаточне покарання повинно бути призначене йому за правилами частини четвертої статті 70 КК України.

Таким чином, на підставі частини четвертої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2022 року за частиною другою статті 15, частиною другою статті 185, частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В строк відбування покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне зарахувати частково відбутий строк покарання за попереднім вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2022 року, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Водночас, за наведених вище обставин, суд не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до статті 75 КК України, та вважає, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки раніше він неодноразово був судимий, зокрема за корисливі злочини проти власності, при цьому, звільнившись 07 травня 2021 року за відбуттям строку покарання у виді позбавлення волі, а, відтак, маючи незняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову скоїв умисний корисливий злочин проти власності, та який 26 жовтня 2022 року був засуджений за вироком Октябрського районного суду м. Полтави до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, дані про особу винного, зважаючи на те, що згідно положень статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 неможливе без ізоляції його від суспільства, у зв`язку із чим, призначене судом покарання ОСОБА_8 має відбувати реально.

Виходячи з принципів розумності, справедливості невідворотності, індивідуалізації, пропорційності та справедливості покарання, суд дійшов висновку, що призначення саме такого покарання в повній мірі буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно рахувати з моменту його фактичного затримання - 23 березня 2022 року.

Щодо питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання обвинуваченому, суд виходить з наступного.

Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року ОСОБА_8 залишено в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на час розгляду кримінального провадження № 0001572 від 26 вересня 2021 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України.

ОСОБА_8 прибув до слідчого ізолятора 29 грудня 2022 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Отже, з 29 грудня 2022 року по теперішній час обвинувачений залишається в умовах слідчого ізолятору, що також охоплюється поняттям «попереднє ув`язнення», до якого слід застосувати положення частини п`ятої статті 72 КК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої частиною п`ятою статті 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону№2046-VIII).

З огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення після 20 червня 2017 року, рахується попередньо ув`язненим з 29 грудня 2022 року, йому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення в строк покарання, згідно частини п`ятої статті 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавленні волі.

Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі, за період з 29 грудня 2022 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, речові докази відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України суд -

ухвалив:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виннним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі частини четвертої статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2022 року за частиною другою статті 15, частиною другою статті 185, частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В строк відбування покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати частково відбутий строк покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2022 року, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України

Зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі, за період з 29 грудня 2022 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання - 23 березня 2022 року.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, речові докази відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Суддя ОСОБА_1