ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1513/23 Справа № 205/5670/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України, у кримінальному провадженні № 0000842,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року у задоволенні клопотання слідчого задоволено частково та застосований до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши йому залишати вказане житло з 20:00 год. до 07:00 год. до 02.08.2023 року з покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків.

Слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри та доведеність існування ризику, передбаченого п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів з метою застереження ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

В апеляції:

- прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що ухвала слідчого судді винесена незаконно та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, за адресою в безпосередній близькості до свідків, які були піддані небезпеці у зв`язку зі злочином, є вкрай недоцільним та може бути загрозливим для них, а також є таким, що жодним чином не зменшує наявні ризики.

Заслухавши сторони кримінального провадження, прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, підозрюваного та його захисника, які кожен окремо та разом заперечували проти задоволення апеляції, просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до вимог ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, за матеріалами, долученими до клопотання, вбачається, що 04 червня 2023 року до ЄРДР за № 0000842 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

04 червня 2023 року ОСОБА_6 о 18:00 год. в порядку ст. 208 КПК України був затриманий та 05 червня 2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, яке виразилось в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри за ч. 2 ст. 194 КК України, як підставу для застосування запобіжного заходу, враховується відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталена практика Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З`ясовано, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на наявність відповідних доказів, а саме: протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій ОСОБА_10 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_14 , іншими даними, які достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкримінований їй злочин, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до його вчинення.

Перевіряючи наявність ризиків відповідно до вимог ст. 178 КПК України, колегія суддів зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування» та погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду, який обумовлений тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років, та існує ризик того, що підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке відповідно до діючого законодавства, пов`язане, із позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; та ризик незаконного впливу на свідків, оскільки ОСОБА_6 в подальшому може як у спосіб погроз застосування насильства, вмовлянь незаконно впливати на свідків, оскільки їх показання мають ґрунтовне значення у кримінальному провадженні, оскільки їм відомі обставини скоєння злочину.

З урахуванням віку підозрюваного, який має постійне місце проживання, неофіційну роботу, стан його здоров`я, майновий стан, відсутність повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень та попередніх судимостей, з метою запобігання вказаних ризикі необхідним та достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків можливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

З матеріалів провадження колегією суддів не встановлено та не доведено прокурором під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали, що підозрюваний будь-яким чином переховувався від органу досудового розслідування чи суду, у зв`язку з чим обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є обґрунтованим.

Прокурором ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції не наведено досить переконливих обставин і доводів щодо недостатності застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту для запобігання визначеним ризикам.

Таким чином, відмова в задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування до нього більш м`якого альтернативного запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, відповідає вимогам вищевказаних норм закону, і, зокрема, правовій позиції, викладеній у рішенні Європейського суду у справі «Харченко проти України», та є дієвим механізмом контролю його поведінки під час здійснення досудового розслідування та відповідає завданням кримінального провадження.

З урахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, положень кримінального процесуального закону, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, наведених прокурором в апеляційній скарзі.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4