Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/5952/22
Провадження № 1-кп/553/1016/2023
У Х В А Л А

Іменем України

04.09.2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого

адвоката - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві об`єднане кримінальне провадження № 0000372, № 0000476 по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.05.2019 року відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, який був продовжений ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 25.11.2022 року, від 23.01.2023 року, від 21.03.2023 року та від 16.05.2023 року.

Підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту стало існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність обставин, які свідчать, що обвинувачений може переховуватись від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, передбаченого санкцією статті за інкриміновані йому кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого з метою зміни ними показань на його користь, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, проте не має постійного доходу, а також неможливість, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченого, застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів як таких, що не здатні запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку.

Обвинувачений ОСОБА_4 покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обов`язки виконував неналежним чином, 26.06.2023 року о 12 год. 35 хв. під час перевірки працівниками поліції був відсутній за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за вих. № 2826/115/103/01/05-2023 від 28.06.2023 року та приєднаними до нього документами - електронним рапортом ст. інспектора чергового Відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 від 26.06.2023 року, письмовим поясненням батька обвинуваченого - ОСОБА_9 . Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово не з`явився в судові засідання до Ленінського районного суду м. Полтави, які призначались на 09.05.2023 року та 22.06.2023 року та про які він був належним чином та завчасно повідомлений, не повідомивши про причини неявки, не надав суду доказів існування поважних причин неявки. При цьому, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Ухвалою суду від 12.07.2023 року змінено запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на тримання під вартою з утриманням у Державній установі "Полтавська установа виконання покарань № 23" строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 послався на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які віднесені до тяжких злочинів, та за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Вказав, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу до обвинуваченого, не зникли, він може переховуватись від суду, усвідомлюючи тяжкість вчинених ним злочинів, тим паче, що неодноразово не з`являвся в судові засідання по даній справі без поважних причин, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, оскільки мав безпосередній візуальний контакт з ними та володіє інформацією про їхнє місце роботи, вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування до ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, особисте зобов`язання не здатне запобігти реалізації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, заяви про особисту поруку та заставу не надходили, запобіжний захід у виді домашнього арешту виявився неефективним, ОСОБА_4 допускав порушення покладених на нього судом обов`язків, у зв`язку з чим цей запобіжний захід був змінений на тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 проти продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою заперечували. Захисник наголосила на можливості застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 з приводу вирішення клопотання прокурора поклався на розсуд суду.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує наступне.

Як встановлено в ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в ч. 1, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З листа Відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за вих. № 2826/115/103/01/05-2023 від 28.06.2023 року та електронного рапорту ст. інспектора чергового Відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 від 26.06.2023 року вбачається, що 26.06.2023 року о 12 год. 35 хв. працівниками поліції було здійснено перевірку за місцем проживання гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо виконання ним ухвали Ленінського районного суду, а саме дотримання умов цілодобового домашнього арешту. В ході виїзду за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 вдома був відсутній. Дану подію зареєстровано до ІКС ІПНП (журналі ЄО) відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області за № 4212 від 26.06.2023. В ході розгляду даних матеріалів відібрано пояснення від батька - гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 26.06.2023 року приблизно о 11 год. 45 хв. гр. ОСОБА_4 дійсно покинув місце проживання та пішов у невідомому напрямку, куди саме не повідомив.

Батько обвинуваченого ОСОБА_9 в письмовому поясненні зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 26.06.2023 року він перебував вдома разом із своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приблизно о 12 год. 45 хв. працівниками поліції була здійснена перевірка присутності сина, який близько години тому покинув територію будинку та пішов у невідомому напрямку, куди саме попрямував не повідомив. Мобільні засоби зв`язку у сина відсутні. У разі отримання будь-якої інформації про місце знаходження сина зобов`язався повідомити працівникам поліції.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово не з`явився в судові засідання до Ленінського районного суду м. Полтави, які призначались на 09.05.2023 року та 22.06.2023 року та про які він був належним чином та завчасно повідомлений. При цьому, обвинувачений про причини неявки суд не повідомив, доказів існування поважних причин неявки до суду не надав.

Таким чином, встановлені судом обставини та надані прокурором документи об`єктивно доводять, що ОСОБА_4 неодноразово допускав порушення обов`язків, покладених на нього судом при застосуванні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, жодних обставин, які свідчать про наявність підстав для зміни запобіжного заходу у виді взяття під варту на інший більш м`який, судом не встановлено.

Суд вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, не одружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, не має постійного місця роботи та, відповідно, стабільного заробітку, тоді як обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, що, на думку суду, в своїй сукупності з іншими обставинами кримінального провадження та даними про особу підозрюваного, дає обґрунтовані підстави стверджувати про існування ризиків переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, враховуючи те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, запобігання яким було підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , не зникли, а застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, тим паче, що з приводу внесення застави та особистої поруки жодна особа в установленому законом порядку не звернулась, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, на переконання суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та реалізацію завдань кримінального провадження, визначених в ст. 2 КПК України, тим паче, що цілодобовий домашній арешт, який застосовувався до ОСОБА_4 у даному провадженні в ході судового розгляду справи, не виявився ефективним, обвинувачений допускав порушення його умов, що призвело до зміни його на взяття під варту, застосування особистого зобов`язання не зможе стимулювати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотань прокурора, наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 331 КПК України, та оскільки судовий розгляд справи не закінчений, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду даної справи в розумні строки, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності. При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Відповідно до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, в процесі якого допитано свідків, частину потерпілих, деякі з яких заявили про відсутність матеріальних претензій до обвинувачених з огляду на повернення їм викрадених транспортних засобів, досліджено питому частину доказів сторони обвинувачення.

Враховуючи викладене, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , обсяг та характер встановлених у судовому засіданні ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, запобіганням яким обґрунтована необхідність продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд у відповідності з нормою ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вважає за можливе визначити обвинуваченому розмір застави у межах розміру, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 80520 грн. 00 коп., що, на думку суду, здатне достатньою мірою забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 177, 200, 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів з 04 вересня 2023 року по 02 листопада 2023 року включно з застосуванням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 80520 грн. 00 коп.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії, на депозитний рахунок за наступними реквізитами: ТУ ДСА України в Полтавській області, , р/р UA 0015950, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, призначення платежу: запобіжний захід - застава.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти у разі внесення застави у національній грошовій одиниці в сумі 80520 грн. 00 коп.

У разі невнесення застави у визначеному розмірі обвинувачений залишається під вартою на раніше встановлений судом термін.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує її внесення, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій він утримувався.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, в якій утримується обвинувачений, негайно виносить розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти, про що повідомляє суд.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі внесення застави на обвинуваченого покладаються наступні обов`язки:

1) прибувати за першим викликом до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

3) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.

У разі невиконання (порушення) покладених на обвинуваченого обов`язків застава звертається в дохід держави.

Зобов`язати уповноважену службову особу установи, в якій утримувався обвинувачений, що у разі внесення застави при звільненні обвинуваченого роз`яснити йому права та обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликами, а також наслідки невиконання даних обов`язків.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Полтавської окружної прокуратури.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1