УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 739/409/23

провадження № 51-5019ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_5 , на ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2023 року та Чернігівського апеляційного суду від 19 травня 2023 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Суть питання

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2023 року застосовано до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді у вигляді госпіталізації його до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 04 січня 2023 року близько 08 год 00 хв, перебуваючи в АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, завдав не менше 4 ударів молотком в голову рідному брату - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також завдав не менше 5 ударів по голові та кисті матері - ОСОБА_7 , спричинивши їм тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Указаними протиправними діями ОСОБА_5 у розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив фізичне домашнє насильством щодо рідного брата та матері.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 19 травня 2023 року залишив вищевказане рішення місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи правильності кваліфікації суспільно небезпечного діяння вчиненого ОСОБА_5 , вказує про допущені судами, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій визначили ОСОБА_5 вид примусових заходів медичного характеру без з`ясування думки експерта-психіатра про психічний стан останнього на момент розгляду справи судом.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Так, ст. 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання в закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Водночас, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид.

Як слідує з копії ухвали місцевого суду, при визначенні виду примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , суд урахував характер душевного захворювання останнього, який згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 24 січня 2023 року № 45, на момент вчинення інкримінованих суспільно-небезпечних діянь, виявляв ознаки тяжкого психічного розладу в формі параноїдальної шизофренії (F20.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду), що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Крім того, й на теперішній час у ОСОБА_5 має місце тяжкий психічний розлад у формі параноїдальної шизофренії, а тому за психічним станом йому показане поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь; рекомендації експертів щодо типу лікувального закладу; особу ОСОБА_5 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя своїх рідних - матері і неповнолітнього брата; до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувався; перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, і дійшов правильного висновку, що за своїм психічним станом він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд, правильним його вважає і Верховний Суд.

На думку колегії суддів, характеристика захворювання ОСОБА_5 , тяжкість і характер вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, а саме те, що він вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, ступінь його небезпечності не свідчать про можливість застосування до останнього примусових заходів медичного характеру непов`язаних з госпіталізацією в психіатричну установу із суворим наглядом.

Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідає вимогам кримінального закону, підстави для застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до лікувального закладу із посиленим наглядом відсутні.

Доводи касаційної скарги захисника та матеріали провадження за скаргою не містять даних про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено, а незгода сторони захисту із застосованим примусовим заходом медичного характеру, який є необхідним і доцільним заходом кримінально-правового характеру, не може свідчити про порушення судами вимог кримінального процесуального закону.

Інші твердження наведені захисником у касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення судів були постановлені з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_5 , на ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2023 року та Чернігівського апеляційного суду від 19 травня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3