Справа № 186/642/23
Провадження № 1-кп/0186/129/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Першотравенську, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000092 від 24 лютого 2023 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дружківці, Донецької області, освіта середня-спеціальна, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого в реабілітаційному центрі ГО "Нове покоління України" по вул.Шкільній, буд.35, м.Першотравенська, Синельниківського району, Дніпропетровської області, на обліку у лікарів нарколога та психіатра неперебуваючого, раніше судимого:

- 27 листопада 2017 року Дружківським міським судом Донецької області по ч.2 ст.389, ст.75, ст.76 КК України до обмеження волі строком на один рік, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на один рік;

- 08 листопада 2018 року Дружківським міським судом Донецької області по ч.2 ст.185, ст.71 КК України до обмеження волі на строк один рік один місяць, звільненого від відбування покарання 15 травня 2019 року;

- 10 квітня 2019 року Дружківським міським судом Донецької області по ч.2 ст.260, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк три роки;

- 19 вересня 2019 року Дружківським міським судом Донецької області по ч.2 ст.185, ч.1 та ч.2 ст.309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк три роки два місяці, звільненого від відбування покарання 20 липня 2021 року умовно-достроково на один рік шість місяців 23 дні,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2023 року до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000092 від 24 лютого 2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Прокурор заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 фізично та психічно здоровий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, раніше судимий, продовжує вчиняти злочини в період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі.

Підставою для внесення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.1,п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що у випадку не обрання запобіжного заходу обвинуваченому, є підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як не має стійких соціальних зав`язків, офіційно ніде не працевлаштований, не має офіційного джерела прибутку.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений раніше неодноразово судимий і в період умовно-дострокового звільнення вчинив нові злочини проти власності, не маючи постійного джерела доходів, так як офіційно ніде не працює, з метою власного збагачення, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Просить суд обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши прокурора, який підтримав своє клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинуваченого, який заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати відносно нього домашній арешт, оскільки він хоче виправити своє життя, побачив іншу сторону медалі з Богом, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду, а клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу - задоволенню, з наступних підстав.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Першотравенському міському суду Дніпропетровської області. Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що в силу вимог ст.ст.177 та 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа, вірогідно, вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини обвинувачення мають місце і підтверджуються на цьому етапі судового розгляду достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а суд на етапі підготовчого судового провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час судового розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Так, на обгрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні цих злочинів вказують наступні докази, долучені до клопотання: протокол огляду місця події від 24 лютого 2023 року, протокол допиту потерпілого ОСОБА_5 , висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №1281 від 10 березня 2023 року, протокол допиту свідка ОСОБА_6 , протокол допиту представника потерпілого ОСОБА_7 , висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №1281 від 10 березня 2023 року, висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №1966 від 11 квітня 2023 року, висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №1576 від 12 квітня 2023 року, протокол огляду місця події від 05 квітня 2023 року, протокол огляду місця події від 07 квітня 2023 року, протокол допиту свідка ОСОБА_8 , протокол допиту свідка ОСОБА_9 , протокол огляду відеозапису від 05 липня 2023 року, протокол допиту свідка ОСОБА_10 , протокол проведення слідчого експерименту від 13 квітня 2023 року.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років.

На переконання суду, ці докази є належними та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Що стосується встановлених прокурором ризиків, передбачених п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то останні є такими, що об`єктивно існують.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 офіційно не працює, постійного джерела доходів не має, зареєстрований та проживає за різними адресами, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів у період умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком суду, враховуючи тяжкість злочинів, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений офіційно не працює, у нього відсутній постійний заробіток та засоби для існування, в зв`язку з чим може вчинити інше кримінальне правопорушення з корисливих мотивів.

Відповідно ст.178 КПК України суд, враховую вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_4 , тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, обставини їх вчинення, покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також особу обвинуваченого, який є фізично здоровим, працездатним, не працює, проживає та зареєстрований в різних містах України.

З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що ризики переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, є реальними.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, в частині того, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого такого виду запобіжного заходу, як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до суду на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до обвинуваченого такого виду запобіжного заходу, як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, а саме те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, офіційно не працює та не має засобів для існування, зареєстрований та проживає за різними адресами, після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком суду умовно-достроково, продовжує вчиняти злочини, суд вважає, за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч.3 ст.183 КПК України, відповідно до яких, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, відповідно до якої суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 КК України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Такою сумою застави суд визначає тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 80 520 гривень, який не є завідомо непомірним для нього, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.

Враховуючи характеризуючі дані обвинуваченого, те, що він обґрунтовано обвинувачується в скоєнні тяжких злочинів по ч.4 ст.185 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, не працює, не має засобів для існування, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, вчинити нові злочини з корисливих мотивів, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст.ст. 119, 314-316 КПК України,- суд

П О С Т А Н О В И В :

Призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Першотравенського міського суду Дніпропетровської області на 13:30 годину 05 червня 2023 року.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, взявши під варту негайно в залі суду.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 13 години 10 хвилин 25 травня 2023 року по 13 годину 10 хвилин 23 липня 2023 року включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Визначити заставу у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У випадку внесення застави, вважати, що ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатись із м.Першотравенська, Дніпропетровської області, за місцем проживання: в реабілітаційному центрі ГО "Нове покоління України" по вул.Шкільній, буд.35, м.Першотравенська, Синельниківського району, Дніпропетровської області, без дозволу суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, прибувати до суду за першою вимогою; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до прокурора чи суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілих, обвинуваченого, свідків.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя: ОСОБА_1 .

Ухвала оголошена, копію ухвали отримав «25» травня 2023 року о «_____» годині «____» хвилин.

__________________ ОСОБА_4 .