Справа № 163/1442/17 Провадження № 11-кп/802/1/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Судді Волинського апеляційного суду ОСОБА_2
на ухвалу Волинського апеляційного суду від 17.05.2023
(кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 )

17 травня 2023 року місто Луцьк
В провадженні Волинського апеляційного суду перебувало кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 ..
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_4 засуджено:
- за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч.4 ст.296 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнений від відбування призначеного судом покарання.
У поданій апеляційній скарзі прокурор оскаржує вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що суд, закінчивши з`ясування обставин та перевірку їх доказами, не перейшов до судових дебатів, не надав можливість учасникам обмінятися репліками, а обвинуваченому висловити останнє слово, і відразу видалився у нарадчу кімнату, після чого проголосив вирок. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 17.05.2023 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.
З таким судовим рішенням колегії суддів Волинського апеляційного суду я, як член колегії суддів, не погоджуюсь, а тому на підставі ч.3 ст.375 КПК України вважаю за необхідне викласти письмово окрему думку.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що місцевий суд, не перейшов до судових дебатів, не надав учасникам процесу обмінятися репліками, а обвинуваченому висловити останнє слово, а відразу видалився у нарадчу кімнату, після чого проголосив обвинувальний вирок, на моє переконання є обґрунтованими.
Так, відповідно до вимог ч.ч.1, 7 ст.364 КПК України у судових дебатах виступають прокурор, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, обвинувачений, його законний представник, захисник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Після закінчення промов учасники судових дебатів мають право обмінятися репліками. Право останньої репліки належить обвинуваченому або його захиснику.
Відповідно до положень ст.ст.365, 366 КПК України, після оголошення судових дебатів закінченими, суд надає обвинуваченому останнє слово, тривалість якого не вправі обмежувати певним часом і під час якого не дозволяється ставити питання обвинуваченому. Після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Закон не має чіткого визначення ні характеру, ні форми, ні змісту, ні часу проголошення останнього слова обвинуваченого. Обвинувачений самостійно визначає зміст останнього слова і може говорити протягом того часу, який, на його думку, йому необхідний для доведення суду всієї інформації на свій захист. Оскільки це останнє слово обвинуваченого в суді, то він має право виходити за межі кримінального провадження, на відміну від його промови у судових дебатах.
За приписами ст.ст.20, 42 КПК України, право на останнє слово є невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист, порушення якого вважаю таким, що істотно порушує вимоги кримінального процесуального закону, яке могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, виходячи з наведених норм кримінального процесуального закону, останнє слово обвинуваченого є невід`ємною складовою права на захист обвинуваченого, а позбавлення останнього слова є суттєвим порушенням права на захист.
Натомість, як вбачається із журналу судового засідання від 20 листопада 2017 року (а.п.63-64) та звукозапису судового засідання від 20 листопада 2017 року, після заявленого клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ЗУ «Про амністію у 2016 році», головуючий вислухав думку учасників судового провадження та видалився до нарадчої кімнати, після чого проголосив вирок суду.
Внаслідок зазначених дій учасники судового провадження: прокурор, обвинувачений та захисник були позбавлені права виступу у судових дебатах, обміну репліками, а обвинувачений ОСОБА_4 і останнього слова.
З огляду на наведене, на моє переконання, хоча місцевий суд і дослідив сукупність доказів у вказаному кримінальному провадженні, однак істотно порушив процедуру судового розгляду.
Таким чином, аналізуючи усі наведені твердження прокурора та матеріали провадження, вважаю, що місцевим судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які в своїй сукупності перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки суттєво порушено процедуру судового розгляду. Тому вирок місцевого суду підлягав скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Суддя Волинського апеляційного суду ОСОБА_2