Провадження №1-кс/447/296/23
Справа №447/857/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 р. Слідчий суддя Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову від 21.03.2023 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 вересня 2022року за №0000224,-

встановив:

25.04.2023 року представник скаржник ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою в якій просить скасувати постанову від 21.03.2023 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2022 року за №0000224. Свою скаргу обґрунтовує тим, що вважає дану постанову незаконною, такою що винесена передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Вказав, що дізнавачем при винесені постанови не враховано той факт, що кримінальне правопорушення було вчинене в присутності дитини, за попередньою змовою групою з трьох осіб, які перебували у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючими обставинами. В рамках вказаного кримінального провадження окремі допити проведені без ретельного зясування всіх обставин , не проведено одночасних допитів свідків для уточнення розбіжностей. Зважаючи на вищевказане просить постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 21.03.2023 скасувати.

В судове засідання представник скаржник ОСОБА_6 не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та потерпілого.

Прокурор ОСОБА_3 та дізнавач ОСОБА_7 проти задоволення скарги заперечили, вважають, що постанова про закриття кримінального провадження винесена відповідно до вимог чинного законодавства, після повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали скарги суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-1, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 17.09.2022 було розпочато кримінальне провадження №0000224 із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.162 КК України.

Т.в.о. начальника сектору дізнання ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 21.03.2023 винесена постанова про закриття кримінального провадження №0000224 від 17.09.2022р., за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст.351 КК України.

Суд вважає, що дізнавачем було вжито всі передбачені законом заходи з метою здобуття даних, які б вказували на наявність у складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, однак такі не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, як вбачається із протоколу допиту ОСОБА_5 від 29.09.2022 остання вказала, що по АДРЕСА_1 , знаходиться каркасний будинок із верандою. Власник земельної ділянки ОСОБА_8 , після 22 жовтня 2020 року передав земельну ділянку їй у безоплатне користування. Територія на даний час до кінця не огороджена. 16.09.2022, близько о 00:40 год., вона зателефонувала у поліцію із проханням прийняття відповідних заходів до відвідувачів та власників відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Після приїзду працівників поліції музика лунати перестала. Через деякий час, вона побачила як засвітився ліхтар на її будинку, а у вікно троє невідомих їй осіб світили ручним ліхтарем та стукали по вхідних дверях. Грюкання продовжувалося на протязі 2-ох хвилин, після чого невідомі особи пішли.

04.11.2022 проведено слідчий експеримент за участі ОСОБА_5 , в ході якого остання розповіла про події, які відбувалися 16.09.2022 за місцем її проживання та підтвердила факт відсутності огородження її земельної ділянки.

Відповідно до протоколу допиту ОСОБА_9 від 20.10.2022 останній повідомив, що являється власником відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Вказав що огородження земельної ділянками ОСОБА_5 відсутнє. Ніхто в будинок ОСОБА_5 не вламлювався та такій не погрожував. Претензії ОСОБА_5 є надуманими з метою помсти ОСОБА_9 через особисті неприязні стосунки.

Під час допиту 20.11.2022, ОСОБА_10 повідомив, що 16.09.2022 разом із друзями відпочивав у відпочинковому комплексі «Акватель». Близько о 00:30 год їм повідомили, що поступила скарга від сусідів, у зв`язку із гучним прослуховуванням музики. Він разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_9 попрямували до сусідки, яка скаржилася на гучне прослуховування музики, з метою перевірити чи дійсно чути шум музики на території сусідки, якщо так, попросити вибачення. Прямуючи до помешкання сусідки, жодних огороджень не бачили та будь-яких перешкод не долали. Постукавши у вхідні двері сусідки, остання дверей не відчинила, відтак повернулися у відпочинковий комплекс. В будинок сусідки не вламлювалися, останній не погрожували та не мали на меті будь якого умислу на проникнення до чужого володіння.

04.11.2022 проведено огляд земельної ділянки ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_1 , в ході якого встановлена відсутність огородження такої.

Крім цього, судом оглянуто DVD - диску з камер відеоспостереження, що розміщені на житловому будинку, що по АДРЕСА_1 з якого встановлено, що троє осіб заходять на територію, що по АДРЕСА_1 та прямують у сторону будинку. Перебуваючи на веранді зазначеного вище будинку, жінка стукає у двері, молодший чоловік стоїть, а старший присів на лавку. Через дві хвилини вказані особи покидають територію будинку.

Крім цього, сектором дізнання у вказаному кримінальному провадженні було 02.10.2022 допитано в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , проведено слідчий експеримент із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та 04.11.2022 проведено огляд земельної ділянки ОСОБА_5 , однак будь-яких доказів, які б підтверджували наявність ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України не здобуто.

У Постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України №5-299кс 15 від 24.03.2016 зазначено, що статтею 162 КК України встановлена кримінальна відповідальність за незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканість житла громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КПК України під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб.

До іншого володіння особи належать транспортні засоби, земельні ділянки, гаражі, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого чи іншого призначення, які знаходяться у володінні особи.

Під поняттям іншого володіння особи, розуміється предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнанні для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащенні будь-якими пристосуваннями, тобто огорожею, заборами, сигналізацією чи охороною, які роблять неможливими або ускладнюють проникнення до них.

Крім того, суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Згідно ст. 11 КК України не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Суд критично оцінює покликання скаржника постанову Верховного Суду України №5-15кс12 від 15.11.2012, оскільки така постанова стосується правильності кваліфікації розбою, поєднаним з проникненням у приміщення, у тому випадку, коли таке проникнення відбувається формально безперешкодно (вхід у торговий зал, кафе, відділення банку, музей під час їхньої роботи).

Згідно Постанови Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонні осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо).

Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України, досудовим слідством та судом не здобуто.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що оскаржувану постанову винесено у відповідності до вимог законодавства, а саме до ч.2 ст.9 КПК України, оскільки дізнавачем всебічно, повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження, внаслідок чого забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України , слідчий суддя,-

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_5 про скасування постави т.в.о начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 21.03.2023 року про закриття кримінального провадження №0000224 внесеного в ЄРДР 17.09.2022 року - відмовити.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1