У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Подільського районного суду міста Києва 20 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 120 221 000 700 011 76 від 01 липня 2022 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Києва, громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2022 за ч. 4 ст. 407 КК України на 6 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 20.02.2023 ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 307 КК України на 4 роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 307 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2022, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді 9 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з часу затримання - 01.07.2022, зарахувавши попереднє ув`язнення в строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 , у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано накладений ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06.07.2022 арешт на: блокнот з чорними написами, пластикові контейнери, в яких ізолююча стрічка в кількості 2 шт. зеленого та синього кольору, порожня прозорі крафт-пакети, мобільний телефон "Хуавей" ІМЕІ - НОМЕР_2 .

У провадженні стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він умисно, всупереч положенням ст.ст. 41, 68, 92 Конституції України, ст.ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, п. 4 "Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських організацій, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України" "Додатку № 1" до Постанови Верховної Ради України "Про право власності на окремі види майна" від 17.06.1992 № 2471-ХІІ, за невстановлених обставин, але не пізніше 01.07.2022, незаконно придбав з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежно, - амфетамін масою 0,277 г та особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) у особливо великому розмірі масою 48,386 г, після чого з метою збуту вказаних речовин помістив психотропну речовину, обіг якої обмежно, амфетамін загальною масою 0,277 г у 1 (один) прозорий пакет з пазовим замком, а особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, у особливо великому розмірі PVP (1 -феніл-2-піролідин-1 -іл- пентан-1-он) загальною масою 48,386 г - розфасував у 84 (вісімдесят чотири) прозорі полімерні пакети з пазовими замками, які зберігав при собі у наплічній сумці до моменту виявлення цього факту 01.07.2022 о 05 год. 20 хв. представниками поліції під час його перебування поряд з будинком за адресою: АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушеня, доведеності його вини та правильності кваліфікації дій, просить змінити вирок Подільського районного суду міста Києва від 20.02.2023 щодо нього в частині призначеного покарання, у зв`язку з його невідповідністю, яке за своїм розміром, на його переконання, є явно несправедливим через суворість та за сукупністю вироків, призначити йому- ОСОБА_5 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що під час затримання, він добровільно видав наявні наркотичні засоби працівникам поліції та повідомив, з якою метою вони у нього знаходились, відразу ж після вчинення злочину не покинув місця події, чекав на працівників поліції, не здійснював будь-яких дій по прихованню злочину або переховуванню, не приховував суттєвих обставин вчиненого, чим сприяв розкриттю злочину щодо себе, а також з першого дня свого затримання, визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, а обвинувачення фактично будується на свідченнях та доказах, які ним добровільно були надані працівникам поліції.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що висновок суду, що злочинні дії вчинялись ним систематично (хоча і не тривалий час), що на думку суду вказує на підвищену суспільну небезпечність його особи - не відповідає матеріалам кримінального провадження, не підтверджений належними та допустимими доказами і має характер припущення, судом не вказано жодного обґрунтування з цього приводу, а інші досліджені судом докази, зокрема, протокол затримання, висновки експертиз, протокол огляду предмета, не вказують про системність його дій.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 звертає увагу, що при призначенні йому покарання судом не враховано обставини, що пом?якшують його покарання, а саме: щиросердне розкаяння, яке ґрунтувалось на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, прийняттям рішення у подальшому не вчиняти злочинів; нести кримінальну відповідальність за вчинене, що об`єктивно підтверджується повним і беззаперечним визнанням провини у скоєному, розкриттям всіх відомих йому обставин вчиненого діяння, добровільної видачі наркотичних засобів під час затримання, що сприяло розкриттю злочину; його дії та свідчення були добровільними, базувались на внутрішньому визнанні своєї винуватості та щирому бажанні виправитись.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що судом залишено поза увагою істотні обставини кримінального провадження, які пом`якшують покарання, повне і беззаперечне визнання вини, його поведінку під час затримання, яка була спрямована на своєчасне розкриття злочину та встановлення всіх фактичних обставин і його негайне припинення, його молодий вік, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, відсутність суспільно-небезпечних наслідків, так як отримана ним наркотична і речовина не була реалізована, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Посилається і на те, що за корисливі злочини або за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів він раніше не притягався до відповідальності.

Також, обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що судом не враховано як обставину, що пом`якшує його відповідальність, і те що, з 03.09.2020 ним укладено контракт з Міністерством оборони України терміном на три роки, на підставі чого, він просив суд, призначити більш м`яке покарання, так як у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, бажає скоріше повернутися до військової частини та проходити військову службу за контрактом.

На переконання обвинуваченого, вищевказані обставини у своїй сукупності, обґрунтовано вважаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а за відсутності обтяжуючих обставин, вказують на те, що покарання за ч.ч. 1, 3 ст. 307 КК України навіть у мінімальному розмірі, встановленому в санкції вказаних частин статей, в даному випадку - є недоцільним і несправедливим, а тому, у суду були наявні усі підстави при призначенні йому покарання застосувати вимоги ст. 69 КК України та остаточно призначити йому основне покарання максимально нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч. 1, ч. 3 ст. 307 КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції вищевказаної статті.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому стороною захисту в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин з метою збуту, у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечних психотропних речовин з метою збуту, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини у особливо великих розмірах, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які не оспорені обвинуваченим ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 307 та ч. 3 ст. 307 КК України судом апеляційної інстанції не перевіряються на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо призначення йому суворого покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 цього закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції було ґрунтовно враховано ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчинених злочинів, той факт, що злочинні дії вчинялись ним систематично, хоча і не тривалий час.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що не має підстав вважати, що злочинні дії вчинялися ним систематично, хоча і нетривалий час, як вказано у вироку, що вказує на підвищену суспільну небезпечність його особи як обвинуваченого - на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються матеріалами провадження, зокрема показаннями самого ОСОБА_5 про те, що він як військовослужбовець ЗСУ, проходячи військову службу за контрактом, вже будучи судимим 06.06.2022 за ч. 4 ст. 407 КК України за невчасне з?явлення на службу без поважних причин до 25.05.2022в умовах особливого періоду, проводячи час на власний розсуд, до відбування покарання у виді гауптвахти, не маючи запобіжного заходу, вирішив заробити коштів шляхом збуту психотропних речовин, зокрема особливо небезпечних, найменування частини яких, в особливо великому розмірі, які замовив через телеграм-канал, на якому раніше купував собі заборонені до вживання речовини.

Для цього він пройшов "навчання" щодо збуту заборонених до обігу речовин, шляхом розміщення закладок в указаних для нього місцях, про "відпрацювання" завдань він доповідав "куратору" шляхом надіслання фотографій місць закладок, за що отримував щодня на віртуальну карту кошти, а також для себе "товар" по дешевшій ціні.

Такі його дії тривали приблизно два тижні і тільки завдяки втручанню працівників поліції, які його затримали 01.07.2022, його дії були припинені, а психотропні речовини виявлені та вилучені, що також не свідчить про його бажання їх видати.

Дійсно ОСОБА_5 одружений з 12.04.2017, має дитину - ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не було стримуючим фактором для вчинення ним правопорушень як за попереднім вироком, так і за цим, чи те, що з 03.09.2020 ним укладено контракт з Міністерством оборони України терміном на три роки, на підставі чого, він міг, у тому числі з введенням в Україні воєнного стану та здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, повернутися до військової частини та проходити військову службу за контрактом.

Те, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває - ніяким чином його не характеризує.

Проте, поза увагою суду першої інстанції не залишилися обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , - щире каяття, а також те, що він є учасником бойових дій.

Не є переконливими і твердження сторони захисту в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_5 вчинив злочин в силу збігу тяжких обставин, оскільки з введенням на підставі Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", щонабравчинностіодночаснознабраннямчинностіЗаконуУкраїни"ПрозатвердженняУказуПрезидента"ПровведеннявоєнногостанувУкраїні"№2102-ІХвід24.02.2022, - воєнного стану з 24.02.2022 строком на 30 діб, з подальшим його продовженням, ОСОБА_5 не повернувся до військової частини, де він отримував кошти, що передбачені контрактом, з можливістю подальшого збільшення грошової винагороди, а продовжував дозвілля на власний розсуд до25.05.2022.

Крім того, під час введення воєнного стану його дружина з дитиною та тещею могли покинути межі України у спосіб, передбачений законом, і для цього ОСОБА_5 не потрібно було заробляти кошти, на необхідність чого послався обвинувачений в суді апеляційної інстанції, тим більше шляхом вчинення тяжких кримінальних правопорушень.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, - судом не встановлено.

Суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях статей інкримінованого йому матеріального закону, з правильністю чого погоджується і колегія суддів, оскільки ці положення були застосовані до ОСОБА_5 вироком від 06.06.2022, однак, невдовзі, він, перебуваючи на свободі, вже вчиняє злочини, що відносяться до категорії тяжких, у сфері обігу психотропних речовин, які впливають негативно на здоров`я населення, мають згубний вплив на соціальне благополуччя суспільства, за чим обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Призначення іншого покарання не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, оскільки з урахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційна скарга обвинуваченого також не містить будь-яких доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.

Не послався на такі обставини, щоб заслуговували на увагу, і захисник обвинуваченого в суді апеляційної інстанції.

За викладеним, у сукупності, суд першої інстанції і дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_5 нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 307 КК України, та за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Ґрунтовно до ОСОБА_5 застосовані і положення ст. 71 КК України, правильність чого не оспорюється обвинуваченим в апеляційній скарзі, захисником в суді апеляційної інстанції та під час дослідження вказаного питання - прокурором у провадженні.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати стягнуті у порядку ст. 124 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Подільського районного суду міста Києва 20 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 120 221 000 700 011 76 від 01 липня 2022 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3