печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковник поліції ОСОБА_7 , за погодженням другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 володіючи пізнаннями у сфері надання фінансових послуг, ОСОБА_9 маючи досвід роботи у колекторських компаніях, володіючи якостями лідера та організаторськими здібностями, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, достовірно знаючи про велику кількість громадян України, які потребують готівкових грошових коштів, проте з різних підстав не мають можливості отримати кредити в банківських установах, при цьому не володіють знаннями в області законодавства регулюючого правовідносини пов`язані з отриманням кредиту під заставу майна, не знайомі з процедурою нотаріального оформлення таких операцій, однак готові, з метою отримання позики, надавати в заставу об`єкти рухомого і нерухомого майна, що мають значну вартість, у 2019 році діючи умисно, з корисливих мотивів, бажаючи мати стабільне джерело доходів від протиправної діяльності, вирішили використати вказані обставини для систематичного вчинення злочинів, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства).

Проаналізувавши ринок нерухомості та діяльність ринку надання фінансових послуг, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановили, що найкращим способом заволодіння чужим майном є незаконне відчуження об`єктів нерухомого майна під виглядом здійснення легальної діяльності у сфері надання фінансових послуг.

При цьому, усвідомлюючи, що вчинення запланованих злочинів можливе лише при об`єднанні групи осіб, детальному плануванні їх дій, розподілі обов`язків, забезпеченні взаємозв`язку та координації поведінки, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною та маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого часу, спланували досягнути поставленої мети шляхом створення і керування стійким ієрархічним об`єднанням - злочинною організацією.

Діючи умисно, з корисливих мотивів, відповідно до поставленої мети ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у 2020 році, точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, з метою вчинення злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), створили злочинну організацію, контингент якої складався із постійних учасників (своєрідне ядро угруповання) і непостійних учасників, які брали участь у вчиненні злочинів епізодично або одноразово.

До складу створеної ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочинної організації у різний період часу увійшли встановлені та невстановлені досудовим розслідуванням особи, серед яких:

1. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

3. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також інші невстановлені в ході досудового розслідування особи.

Всього учасників такої злочинної організації становило більше п`яти і з часом їх кількість тільки збільшувалася.

Узявши на себе функції загального керівництва створеною ними злочинною організацією, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визначили її склад, структуру, порядок підпорядкування в ній (ієрархію), загальні правила поведінки її учасників, розподіл між ними функцій (злочинних ролей) як під час вчинення окремих злочинів, так і функціонування цієї організації в цілому, заходи, спрямовані на прикриття та конспірацію її діяльності, забезпечення фінансування злочинної діяльності та порядок розподілу коштів та об`єктів нерухомого майна, отриманих унаслідок вчинення злочинів.

ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , та інші невстановлені учасники, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинні наміри ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо створення злочинної організації, погодилися увійти до її складу, виконувати покладені на них функції, підпорядковуватися її керівникам та брати участь у злочинах, вчинюваних цією організацією.

Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , та інші невстановлені учасники дійшли попередньої згоди та домовилися про скоєння злочинів у складі злочинної організації до початку їх вчинення.

При цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , здійснюючи керівництво створеною ними злочинною організацією, розробили загальний план злочинної діяльності.

Розроблений ОСОБА_9 та ОСОБА_8 загальний план злочинної діяльності спрямований на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства передбачав наступне:

- придбання раніше діючих та реєстрація нових юридичних осіб з метою використання їх під час учинення злочинів, а саме з метою введення в оману майбутніх потерпілих, відкриття банківських рахунків, розпорядження майном потерпілих;

- створення інтернет сайтів та розміщення на них оголошень фізичним особам про діяльність фінансових установ та можливість отримати кредит під заставу нерухомості;

- інформування фізичних осіб про можливість отримати позику під заставу нерухомого майна;

- повідомлення особам, які виявлять бажання взяти позику під заставу нерухомого майна неправдивих відомостей щодо умов отримання позики;

- видача особами, яких буде використано в якості покупців належних потерпілим квартир довіреностей на представництво інтересів, на право розпорядження майном та укладення договорів на ім`я керівників та учасників злочинної організації;

- вчинення правочинів та підписання договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна без згоди на те осіб, які за оголошенням звернулися для отримання позики;

- нотаріальне посвідчення укладених шляхом обману та зловживання довірою договорів купівлі-продажу та вчинення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна належних на праві власності майбутнім потерпілим;

- виселення майбутніх потерпілих, з якими шляхом зловживання довірою та обману було підписано договори-купівлі продажу із належних їм на праві власності квартир;

- фактичне заволодіння об`єктами нерухомого майна;

- розподіл об`єктів нерухомого майна, отриманих внаслідок учинення злочинів між учасниками злочинної організації;

- фінансування злочинної діяльності шляхом придбання раніше зареєстрованих та створення нових юридичних осіб для вчинення з використанням їх реквізитів нових злочинів, оплати послуг нотаріусів, здійснення виплат винагороди особам, схиленим до вчинення злочинів, та особам, які, не будучи обізнаними про справжні наміри учасників злочинної організації, сприяли вчиненню злочинів, придбання та оплати засобів зв`язку, оплати послуг із розповсюдження реклами щодо надання позики під заставу нерухомого майна, та особам, які систематично здійснювали пошук фізичних осіб, що мають потребу в отриманні позики під заставу нерухомості, утримання приміщень, які використовувалися для обману потерпілих.

Довівши до учасників злочинної організації загальний план злочинної діяльності, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визначили її загальну структуру, а також порядок підпорядкування в ній (ієрархію).

Так, відповідно до визначеної структури злочинна організація складалася із:

- керівної ланки, до якої входили безпосередньо співорганізатори злочинної організації ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , котрі визначали напрямки злочинної діяльності, розробляли проекти планів вчинення окремих злочинів і доводили їх до виконавців, координували їх злочинну діяльність згідно з ієрархічною побудовою організації, приймали рішення про включення до складу злочинної організації нових членів, здійснювали контроль за їх діяльністю, особисто приймали участь у вчиненні злочинів, розподіляли отримані злочинним шляхом кошти, об`єкти нерухомого майна та отримували основний дохід від вчинення злочинної діяльності;

- другу ланку у злочинній організації було відведено найбільш довіреним особам, серед яких приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та її помічниця ОСОБА_11 , а також ОСОБА_10 . Так, на ОСОБА_6 з її помічницею ОСОБА_11 , була відведена роль нотаріального посвідчення виданих особами, яких використовували у здійсненні злочинної діяльності довіреностей на право розпорядження майном, укладення договорів та з питань реєстрації на ім`я керівників та учасників злочинної організації, завідомо нікчемних договорів та інших документів, які в подальшому ставали підставою для відчуження майна на користь злочинної організації. У свою чергу, ОСОБА_10 виконував роль «куратора» так званого силового блоку та за вказівкою керівників організовував примусове виселення потерпілих, підшуковуючи і залучаючи до злочинної діяльності нових осіб;

- третю ланку у злочинній організації відведено учасникам, які брали участь у вчиненні злочинів епізодично або одноразово, були рядовими членами та забезпечували функціонування злочинної організації, особи які, здійснювали її фінансування, або підставні особи за допомогою яких через фінансові операції та різні правочини створювалася імітація законності набуття права власності на відчужене шахрайським шляхом майно третіми особами.

У свою чергу ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність, суспільну небезпечність, карність свого діяння, надала добровільну згоду та приєднався до участі у злочинній організації під керівництвом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи факт існування такої організації, з метою подальшого вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності у складі цієї злочинної організації, згідно з раніше розробленим її учасниками планом.

Умисел приватного нотаріуса ОСОБА_6 , яку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирішили залучити для вчинення злочинів, полягав в тому, що вона діючи в інтересах злочинної організації з метою реалізації злочинного плану всупереч положенням ст. 4, 44, 49 ЗУ «Про нотаріат», під час нотаріального посвідчення правочинів без фактичного волевиявлення потерпілих не роз`яснювала останнім суті документів, що оформлюються, допускала підписання договорів без одночасної присутності всіх учасників правочину, не видавала копії та примірники документів потерпілим, що дозволяло.

Так, здійснивши всі необхідні дії для створення та функціонування злочинної організації, з метою забезпечення найбільш слушного моменту для обману фізичних осіб, учасники злочинної організації запрошували у вищезгадані офісні приміщення потерпілих та просили їх перебувати в приміщенні кілька годин. В цей час учасники злочинної організації проводили кількагодинні переговори з потерпілими, у зв`язку з чим потерпілі, за тривалий час очікування, стомлювалися психологічно і втрачали увагу до змісту підписуваних ними документів.

Після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру правочинів, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Єдиного реєстру боржників, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також з інших реєстрів та підготовки документів щодо надання потерпілим особам грошей у позику, учасники злочинної організації діючи за вказівками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також готували проекти договорів купівлі-продажу нерухомого майна, яке належить потерпілим особам, де покупцем виступають учасники злочинної організації, або їхні близькі родичі, а продавцем потерпілі, хоча наміру реалізувати вказане майно в останніх не було та з вказаною ініціативою до ОСОБА_6 не зверталися.

Надалі, організатори злочинної організації ОСОБА_8 та ОСОБА_9 після спілкування з потерпілими або особисто або через ОСОБА_6 та ОСОБА_11 надавали на підпис потерпілим ряд документів, серед яких знаходився договір позики та договір купівлі-продажу нерухомого майна, де покупцем виступають учасники злочинної організації, або їхні близькі родичі, а продавцями - потерпілі особи.

Після підписання таких документів потерпілими особами організатори злочинної організації, надавали останнім для підпису договори купівлі-продажу належного потерпілим нерухомого майна, без фактичного здійснення з потерпілими особами розрахунку, в інших випадках ОСОБА_8 та ОСОБА_9 самостійно підписували такі договори.

Після підписання договорів купівлі-продажу з потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надавали ОСОБА_6 чи ОСОБА_11 вказівку реєструвати право власності на майно потерпілих за учасниками злочинної організації, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В результаті неправомірних дій злочинної організації право власності на об`єкти нерухомого майна переходило від потерпілих до керівників злочинної організації, а саме до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та осіб, яких вони використовували під час здійснення злочинної діяльності.

Учасники в складі злочинної організації під керівництвом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, заволоділи майном шляхом обману, а саме квартирами загальною вартістю 4 740 652,95 грн., чим спричинено матеріальну шкоду потерпілим у особливо великому розмірі.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто в участі у злочинній організації, в співучасті у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою злочинною організацією в особливо великих розмірах.

25.04.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлені обставини, які дають обґрунтовані підстави стверджувати, що підозрюваний вчинив інкриміновані йому вищевказані кримінальні правопорушення, що підтверджують матеріали кримінального провадження.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років позбавленням волі, враховуючи при цьому наявність ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваної.

В судовому засіданні сторона захисту - захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заперечували щодо задоволення клопотання, зазначивши про безпідставність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із відсутністю ризиків заявлених прокурором, які обумовлюють можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, вказавши на необґрунтованість пред`явленої підозри. Надали документи, які характеризують особу підозрюваної. Просили застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання зазначивши, що підозрювана має на утримані неповнолітню дитину, яку виховує сама, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується.

Підозрювана у судовому засіданні підтримала позицію своїх захисників.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

25.04.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах.

Слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, інкримінованого їй стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

В той же час, згідно з ч.4 ст. 194 КПК України у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваній запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого у клопотанні та прокурора в судовому засіданні про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваної від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваної виняткового запобіжного заходу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу» (аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

У рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року, а також правових позицій, викладених у п. 80 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, та у рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12 січня 2012 р., визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Відповідно до правової позиції, викладеній у листі ВССУ, від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваної, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати адресу місця проживання з 23:00 год. по 06:00 год. наступної доби: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги або/та необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, одночасно поклавши на підозрювану обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;

- не відлучатися з м. Києва, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими, у тому числі: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000707 від 28.07.2022, а саме до 24.06.2023 включно.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022 - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, заборонивши їй залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 23:00 год. по 06:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги або/та необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000707 від 28.07.2022, а саме до 24.06.2023 включно.

Зобов`язати підозрювану ОСОБА_6 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;

- не відлучатися з м. Києва, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими, у тому числі: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на слідчого у кримінальному провадженні.

Встановити строк дії ухвали до 24.06.2023 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1