Справа № 487/3208/23
Провадження № 1-кс/487/1783/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого СВ Каховського РВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке 01.10.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004029 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Каховського РВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке 01.10.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004029 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду. В ході досудового розслідування, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, може спонукати його залишити місце проживання та виїхати за межі України або сховатися на тимчасово окупованій території. Підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування, прокуратури та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебуває на тимчасово окупованій території України та оголошений у міжнародний розшук, крім того ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні. Враховуючи, що підозрюваному ОСОБА_6 відомі свідки вчинення злочину, у якому він підозрюється, він може незаконно впливати в майбутньому на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. При оцінці вказаного ризику слід враховати встановлений нормами КПК України порядок безпосереднього сприйняття судом показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, із забезпеченням права обвинуваченого на перехресний допит. На підставі вищевикладеного, враховуючи факт переховування ОСОБА_6 від слідства, а також те, що у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності свідчать про вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, беручи до уваги його тяжкість та специфіку, а також те, що у разі визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні інкримінованого злочину йому може бути призначено покарання у вигляді реального позбавлення волі, дані про особу підозрюваного, є підстави вважати, що запобіжним заходом, який здатний забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 є тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Даних, які б вказували на неможливість обрання стосовно ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу, в ході досудового розслідування не встановлено. Отже, у відповідності до ч. 4 ст. 189 КПК України у кримінальному провадженні наявні підстави для обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив про його задоволення.

У судовому засіданні захисник підозрюваного просила вирішити клопотання на розсуд суду.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч. 6 ст.193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004029 від 01.10.2022 року за підозрою: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тєміртау, Карагандинської області, країни Казахстан, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який не є депутатом будь-якого рівня, у публічних закликах до проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (далі рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН). До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави: напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є рф.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98- ВР та Федеральним Законом рф від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2, 3 зазначеного Договору рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статі 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

22 лютого 2022 року президент рф направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил (далі ЗС) рф за межами рф, яке було задоволено. 24 лютого 2022 року, близько 5 години ранку президент рф публічно оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, востаннє з 5 год. 30 хв. 20.05.2023 строком на 90 діб відповідно до Закону України від 02.05.2023 № 3057-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затверджено Указ Президента України від 01.05.2023 № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Так, 24.02.2022 військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин указаної території.

У період з 24.02.2022 по теперішній час більшу частину території Херсонської області захоплено військовослужбовцями зс рф та на даний час вона знаходиться під окупацією держави-агресора.

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована рф територія України (далі тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», станом з 01.03.2022 по 11.11.2022 Херсонська міська територіальна громада включена до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

15 липня 2022 року Центральною виборчою комісією України прийнято Постанову № 82 від «Про неприпустимість організації підготовки та проведення на тимчасово окупованих територіях України псевдореферендумів» відповідно до якої проведення будь-яких виборів та референдумів в умовах воєнного стану прямо заборонено частиною першою статті 19 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Аналогічні заборони встановлено також Виборчим кодексом України та Законом України «Про всеукраїнський референдум».

За змістом статей 1, 2 частини першої статті 17 Конституції України Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою; суверенітет України поширюється на всю її територію; складовою державного суверенітету є цілісність і недоторканність території України в межах існуючих кордонів; захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішою функцією держави, справою всього Українського народу.

Згідно зі статтею 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Зазначені конституційні принципи організації територіального устрою обумовлені формою державного устрою України як унітарної держави, закріпленою статтею 2 Основного Закону держави.

Призначення всеукраїнського референдуму з питань, визначених указаною статтею Конституції України, належить до повноважень Верховної Ради України (пункт 2 частини першої статті 85 Основного Закону України).

Крім цього, Верховна Рада України не ухвалювала жодних рішень щодо призначення всеукраїнського референдуму стосовно будь-яких питань про зміну території України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, всеукраїнський референдум є формою безпосередньої демократії в Україні, способом здійснення влади безпосередньо Українським народом, що полягає у прийнятті (затвердженні) громадянами України рішень шляхом голосування у випадках і порядку, встановлених Конституцією України та цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, всеукраїнський референдум щодо зміни території України - це форма прийняття громадянами України, які мають право голосу, рішення щодо затвердження прийнятого Верховною Радою України закону про ратифікацію міжнародного договору про зміну території України. Призначення всеукраїнського референдуму щодо зміни території України здійснюється постановою Верховної Ради України.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26.01.2021, у разі введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або окремих її місцевостях призначення (проголошення) та проведення всеукраїнського референдуму забороняється.

Після окупації Херсонської міської територіальної громади представниками збройних формувань російської федерації встановлено фактичний контроль над суспільним життям на цій території України та узурповані всі владні повноваження шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, впровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади міста, фактичної ліквідації приватної власності, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного та психологічного впливу окремих категорій та верств населення, в тому числі незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Разом з тим, в період березня-квітня 2022 року, представники збройних формувань рф всупереч порядку, встановленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно-правовими актами, на тимчасово окупованій території Херсонської міської територіальної громади цілеспрямовано створили підпорядковану, керовану та фінансовану російською федерацією окупаційну адміністрацію - так звану «Військово-цивільну адміністрацію Херсонської області», в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України, з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом території та реалізації всіх узурпованих владних повноважень.

При цьому, представники контрольованих російською федерацією самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави, а також легітимних державних та комунальних підприємств, установ, організацій на тимчасово окупованій частині Херсонської міської територіальної громади та мали за мету інтеграцію і подальше незаконне включення захопленої частини суверенної України до складу російської федерації.

Переслідуючи кінцеву мету окупації Херсонської області, приєднанням частини території України, а саме Херсонської області до рф, голова так званої «Військово-цивільної адміністрації Херсонської області» на виконання вимог військово-політичного керівництва рф у порушення порядку, встановленого Конституцією України, у вересні 2022 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), як посадова особа окупаційного органу влади держави-агресора публічно проголосив про проведення з 23 по 27 вересня 2022 року незаконного референдуму з питань входження до складу рф тимчасово окупованої території Херсонської області.

У подальшому, представниками окупаційної влади держави-агресора (на цей час невстановлені органом досудового розслідування особами) з метою підтримання тимчасової окупації Херсонської області та легітимізування перебування військових рф на території України, організовано проведення незаконного референдуму на території м. Херсона.

Так, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи, що Україна є унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, об`єктивно розуміючи зміст загальновідомих подій про те, що збройні формування російської федерації, шляхом вчинення воєнного нападу 24.02.2022 захопили місто Херсон, 24 вересня 2022 року в денний час доби (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в тимчасово окупованому м. Херсоні, а саме біля пам`ятнику князю ОСОБА_21 за адресою: м. Херсон, вул. Старообрядницька, 9, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та незалежності України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, сповідуючи проросійські погляди, з метою завдання шкоди Україні, підтримуючи збройну агресію російської федерації на території України, здійснив публічні заклики мешканців тимчасово окупованого міста Херсона до проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території м. Херсона, які зафіксовані на відеозаписі, який розміщений у мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступного змісту: «Добрый день друзья, в эти дни совершается историческая справедливость - Херсон возвращается в россию. Херсон был, есть и будет русским городом и мы от вашего имени, имени наших подписчиков, купили цветы, и возложили возле князя ОСОБА_7 великого князя российской империи. В этот день, день возвращения Херсона на историческую родину в россию. Друзья я поздравляю вас с этим знаменательным днем и говорю: ПРИХОДИТЕ ГОЛОСУЙТЕ ВОЗВРАЩАЕМСЯ ДОМОЙ В россию В РОДНУЮ ГАВАНЬ!», які відповідно до висновку експерта Одеського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/116-23/3141-ПЧ від 24.03.2023, містять прямі публічні заклики до мешканців Херсонської області прийняти участь у голосуванні, результатом якого є приєднання території міста Херсона Херсонської області до складу російської федерації.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у публічних закликах до проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

30 травня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема, даними:

- показами свідка ОСОБА_8 , яка пояснила про те, що під час окупації російською федерацією м. Херсона в будинку АДРЕСА_2 активно підтримував армію рф, приймав участь у референдумі. ОСОБА_6 повідомляв мешканцям будинку АДРЕСА_3 про те, що прийшов «русский мир» та скоро все зміниться, активно вів свій ютуб канал в якому надавав інформаційну підтримку окупаційній владі рф де публічно виправдовують збройну агресію рф, висвітлював недостовірну інформацію щодо ЗСУ, та повідомляв, що з приходом «русского мира» все змінилось на краще «росія своїх не залишає». За декілька неділь до звільнення Херсона ОСОБА_6 виїхав до Криму;

- проведеним пред`явленням для впізнання ОСОБА_6 за фотознімками свідку ОСОБА_8 , встановлено, що свідок впізнав на фотознімку № 3 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, яка публічно підтримував збройну агресію рф;

- показами свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що під час окупації російською федерацією м. Херсона в будинку АДРЕСА_2 проживала голова ОСББ ОСОБА_10 та її співмешканець ОСОБА_6 , які під час окупації активно підтримували армію рф, приймали участь у референдумі. Вітали «ОСОБА_22» з приходом, коли зайшли росіяни до міста Херсона відразу пішли на референдум в підтримку окупаційної влади та вступу Херсона до складу рф. Дані обставини свідок дізнався з ютуб каналу назва якого « ІНФОРМАЦІЯ_3 », власником якого є ОСОБА_12 , яка має велику кількість підписників, там вони надають інформаційну підтримку окупаційній владі рф, показують, що отримали російські паспорти та проживають на даний час в Керчі, публічно виправдовують збройну агресію рф, висвітлюють недостовірну інформацію щодо ЗСУ, та повідомляють, що з приходом «руського миру» все змінилось на краще «росія своїх не залишає» та «росія тут назавжди». ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , самостійно пускали російських військових до будинку (офісу ОСББ) № НОМЕР_1 , звідки останні виносили супутникові антени та розкрадали майно. ОСОБА_15 наголошував мешканцям будинку, щоб вони не заважали російським військам;

- проведеним пред`явленням для впізнання ОСОБА_6 за фотознімками свідку ОСОБА_9 , встановлено, що свідок впізнав на фотознімку №1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, який публічно підтримував збройну агресію рф;

- показами свідка ОСОБА_16 , яка повідомила, що під час окупації російською федерацією АДРЕСА_6 проживали голова ОСББ ОСОБА_10 та її співмешканець ОСОБА_6 , які під час окупації активно підтримували армію рф, приймали участь у референдумі. Організовували гуманітарну допомогу від окупаційної влади, в ході якої збирали документи у мешканців будинку, щоб передати самопроголошеному голові військової адміністрації данні списки. Повідомляли та агітували мешканцям будинку, що російська влада буде тут назавжди та про те, що чекали їх 30 років тому, та що все буде добре. Також вказували, що надаватиметься грошова допомога та гуманітарна. Дані особи робили публічні заклики мешканцям будинку ходили на 9 травня з російськими стрічками, пішли на референдум в підтримку окупаційної влади та вступу Херсона до складу рф, дані події свідок дізнався з ютуб каналу назва якого « ІНФОРМАЦІЯ_3 » власником якого є ОСОБА_12 , що має велику кількість підписників. На даному каналі ОСОБА_6 надає інформаційну підтримку окупаційній владі рф, показує, що отримав російський паспорт та в жовтні 2022 року виїхав до Криму;

- проведеним пред`явленням для впізнання ОСОБА_6 за фотознімками свідку ОСОБА_16 встановлено, що свідок впізнав на фотознімку №1, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, який публічно підтримував збройну агресію рф;

- показами свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що під час окупації російською федерацією м. Херсон в будинку АДРЕСА_2 проживала голова ОСББ ОСОБА_12 та її співмешканець ОСОБА_18 , які під час окупації активно підтримували армію рф, приймали участь у референдумі, агітували щодо отримання російського паспорту;

- проведеним пред`явленням для впізнання ОСОБА_6 за фотознімками свідку ОСОБА_17 встановлено, що свідок впізнав на фотознімку №2, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, який публічно підтримував збройну агресію рф;

- показами свідка ОСОБА_19 , яка повідомила, що під час окупації російською федерацією м. Херсон в будинку АДРЕСА_2 проживала голова ОСББ ОСОБА_12 та її співмешканець ОСОБА_18 , які під час окупації активно підтримували армію рф, приймали участь у референдумі. Саме ОСОБА_6 погрожував мешканцям будинку росгвардією, що він їх може викликати, і вони їх заберуть. Ходили з георгіївськими стрічками та прапорцями рф під час проведення референдуму;

- проведеним пред`явленням для впізнання ОСОБА_6 за фотознімками свідку ОСОБА_19 встановлено, що свідок впізнав на фотознімку №2, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, який публічно підтримував збройну агресію рф;

- показами свідка ОСОБА_20 , який повідомив про те, що під час тимчасової окупації російською федерацією м. Херсона в будинку АДРЕСА_2 проживала голова ОСББ ОСОБА_12 та її співмешканець ОСОБА_18 , які під час окупації активно підтримували армію рф, приймали участь у референдумі;

- проведеним пред`явленням для впізнання ОСОБА_6 за фотознімками свідку ОСОБА_20 встановлено, що свідок впізнав на фотознімку №2, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, який публічно підтримував збройну агресію рф;

- протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_8 в ході якого оглянуто відео-публікацію від ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка розміщена в інтернет - ресурсі «youtube» на каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », яка має назву « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». Даний youtube-канал « ІНФОРМАЦІЯ_5 » знаходиться в публічному доступі з кількістю підписників 26,5 тисяч людей. Публікація на даному каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 » тривалістю 04 хвилини 59 секунд, на якій веде мову чоловік, що ззовні схожий на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На відео-публікації, на 01 хвилині 50 секунді даний чоловік промовляє: «Добрый день друзья, в эти дни совершается историческая справедливость Херсон возвращается в россию. Херсон был есть, и будет русским городом и мы от вашого имени, имени наших подписчиков, купили цветы, и возложили возле князя ОСОБА_7 великого князя российской империи. В этот день, день возвращения Херсона на историческую родину в россию. Друзья я поздравляю вас с этим знаменательным днем и говорю: «ПРИХОДИТЕ ГОЛОСУЙТЕ ВОЗВРАЩАЕМСЯ ДОМОЙ В россию В РОДНУЮ ГАВАНЬ!»;

- висновком експерта № СЕ-19/116-23/3141-ПЧ від 24.03.2023 за результатами проведення судової лінгвістичної експертизи, відповідно до якого текст з відеозапису за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розміщений в інтернет - ресурсі «youtube» на каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », огляд якого зроблено слідчим ІНФОРМАЦІЯ_8, містить прямі публічні заклики до мешканців Херсонської області прийняти участь у голосуванні, результатом якого є приєднання території міста Херсона Херсонської області до складу російської федерації;

- протоколом обшуку від 06.05.2023 за місцем мешкання ОСОБА_6 в приміщеннях кімнат АДРЕСА_1 , в ході якого були вилучені предмети та речі, що підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, а саме: прапор російської федерації, стрічки із зображенням прапора російської федерації, три «георгіївські стрічки», документи, які стосуються реєстрації на виплату 10000 рублів;

- протоколом огляду публікації від ІНФОРМАЦІЯ_9, публікації за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 в Інтернет - ресурсі youtube каналу з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». На даних публікаціях чоловік на ім`я ОСОБА_18 публічно висловлюється щодо виправдування збройної агресії російської федерації проти України, демонструє паспорт російської федерації, який він вже отримав, публічно закликає до проведення референдуму, демонструє флажтоки російської федерації та георгіївські стрічки. Демонструє бейсболку з написом «Z - ЗА ПОБЕДУ», показує житло яке отримано в Керчі за сертифікатом рф;

- висновком експерта № СЕ-19/115-23/2583-ФП від 23.05.2023 за результатами проведення судової портретної експертизи, відповідно до якої встановлено, що особа на відеозаписі за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розміщений в Інтернет - ресурсі «youtube» на каналі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », огляд якого зроблено слідчим ІНФОРМАЦІЯ_8 є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

30 травня 2023 року в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, опубліковано оголошення про повідомлення про підозру ОСОБА_6 із повістками про виклик останнього до слідчого ОСОБА_5 на 03.06.2023 об 09:00 год., 05.06.2023 об 09:00 год. та 06.06.2023 об 09:00 год., для вручення йому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, допиту як підозрюваного, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Крім того, вказане повідомлення про підозру та повістки про виклик розміщені на веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

Разом з тим на вказані дати та час підозрюваний ОСОБА_6 до слідчого не прибув, будь-які документи, які підтверджують поважність причин не прибуття не надав.

У зв`язку із чим, 07.06.2023 року ОСОБА_6 слідчим оголошено у міжнародний розшук, про що винесена відповідна постанова.

Також, з метою виклику підозрюваного та встановлення його місця знаходження, слідчим у кримінальному провадженні - слідчим СВ Каховського РВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 надавалися доручення УСР ДСР в Херсонській області у ході їх виконання встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 під час окупації проживав в АДРЕСА_5 , але у жовтні 2022 року виїхав до АР Крим. Вказане також підтверджується допитами свідків у провадженні.

Крім того, відповідно до відповіді управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Херсонській області у період часу з 24.02.2022 по 29.12.2022 відомості про перетин ОСОБА_6 державного кордону України відсутні.

Підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування, слідчого та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебуває на тимчасово окупованій території України, території АР Крим та оголошений у міжнародний розшук, крім того ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Зібрані у кримінальному провадженні докази беззаперечно вказують на те, що підозрюваний ОСОБА_6 належним чином повідомлений про проведення стосовно нього досудового розслідування, набуття ним статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні відповідно до повідомлення про підозру від 30.05.2023, про необхідність його явки до слідчого для проведення слідчих та процесуальних дій, а також на те, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у міжнародний розшук та на даний час перебуває на тимчасово окупованій військовими рф території України, а саме на території АР Крим.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.06.2023 року було надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (in absentia) кримінального правопорушення у кримінальному провадженні відомості про яке 01.10.2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004029 стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Тєміртау, Карагандинської області, Казахстан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 5 ст. 111-1 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено, що існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. ОСОБА_6 народився у 1968 році у місті Тєміртау, Карагандинської області, Казахстан, є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України, у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до десяти років. Незастосування такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою буде сприяти зміцненню «негативного» авторитету ОСОБА_6 та утворенню у суспільства оманливого уявлення щодо стану та перспектив цього розслідування та в свою чергу утворювати передумови для здійснення незаконних дій іншими особами. За вказаних вище обставин запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та є достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантію його належної процесуальної поведінки на даній стадії кримінального провадження.

Обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не тотожне застосуванню такого, оскільки після затримання ОСОБА_6 питання можливості застосування до нього обраного запобіжного заходу або його зміну на більш м`який запобіжний захід буде розглядатися судом у встановленому законом порядку. Відтак розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України суд позбавлений можливості застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Більш того, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України - тримання під вартою (ч. 6 ст. 176 КПК України).

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 КПК України, строк дії такої ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 193, 194, 197, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Каховського РВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Тєміртау, Карагандинської області, Казахстан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 01.10.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004029.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який. .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 23.06.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1