В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001046 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль, Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , з якою він проживає в одному помешканні, що призвело до моральних страждань останньої та негативно впливає на її психологічне здоров`я, також погіршення якості її життя, що виразилось у певній проблематизації її життя і наповнило його стресогенними факторами у життєво-значущих сферах життєдіяльності та душевними переживаннями, у вигляді тривоги, страхів, емоційного напруження.

Так, 18.09.2022 о 18 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 , насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2022 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Крім того, 30.11.2022 о 17 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння фізичного страждання, на ґрунті неприязних відносин, повторно вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 , насильство в сім`ї, а саме умисні дії фізичного характеру, а саме давав ляпаси (або стусани, штовхання, а також погрози позбавлення життя), внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Також, 21.12.2022 о 22 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно своєї матері ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою, та погроз фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.01.2023 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Однак, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та продовжив систематично вчиняти домашнє насильство.

А саме, 07.05.2023 близько 20 год. ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, в квартирі матері, за адресою: АДРЕСА_1 . Під час сварки із ОСОБА_5 на ґрунті тривалої неприязні, почав висловлювати в її бік нецензурною лайки, принижати людську честь та гідність, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_5 , внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю останньої, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Крім того, 05.06.2023 приблизно о 1 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязні висловлював в адресу матері ОСОБА_5 нецензурну лайку, принижував її людську честь та гідність, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_5 , внаслідок чого завдав шкоди її психічному здоров`ю, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Вказаними насильницькими діями, що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, ОСОБА_4 спричинив своїй матері ОСОБА_5 систематичні психологічні страждання, які викликали у неї побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному здоров`ю.

Домашнє насильство з боку ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 призвело до виникнення негативних змін у її психоемоційному стані у вигляді лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів, які перешкоджають її соціальному функціонуванню. Домашнє насильство з боку ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_5 спричинило їй психологічні (моральні) страждання. Психологічні страждання, які маються у ОСОБА_5 внаслідок вчиненого домашнього насильства з боку її сина ОСОБА_4 , є психологічною домінантою у свідомості ОСОБА_5 . Стабілізація психоемоційного стану ОСОБА_5 можлива після усунення причин, які спричиняють негативні зміни в її психоемоційному стані, а саме, домашнього насильства з боку її сина, ОСОБА_4 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, розкаявся та підтвердив, що дійсно починаючи з вересня 2022 року по червень 2023 року за місцем проживання потерпілої за адресою АДРЕСА_1 , він систематично вчиняв домашнє насильство стосовно своєї матері ОСОБА_5 . Обвинувачений підтвердив, що він систематично вчиняв щодо неї психологічне насильство, ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. Він погоджується із тим, що внаслідок його протиправних дій він завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої. З обставиною, що обтяжує покарання (вчинення злочину з використанням умов воєнного стану) він погоджується і не заперечує.

Обвинувачений, прокурор не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, у зв`язку із чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних, близьких відносинах, що призвели до психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ігор Тарасов проти України» зазначив, що ст. 4 Протоколу 7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, однин і той самий час, та сама поведінка особи). Високий Суд констатував порушення ст. 4 Протоколу 7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення на неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння.

Водночас у рішенні у справі «А та Б проти Норвегії» Європейський суд з прав людини зауважив, що держави повинні мати можливість законно обрати додаткові юридичні заходи у відповідь на соціально небезпечну поведінку особи за допомогою різних процедур, що утворюють єдине ціле, для вирішення різних аспектів соціальної проблеми, яка виникла, за умови, що застосовані заходи в сукупності не являють собою надмірного тягаря для такої особи. У зазначеній справі Високий Суд не знайшов порушень ст. 4 Протоколу № 7, оскільки застосування подвійних видів штрафів до заявників здійснювалося належним чином, передбачалось у рамках однієї з процедур, які були тісно пов`язаними між собою за своєю суттю та в часі. Як зазначено у вказаному рішенні, ст. 4 Протоколу № 7 не виключає проведення подвійного провадження (у рамках кримінального та адміністративного права) у разі виконання певних умов. Зокрема, для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Наведене означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.

Статтею 126-1 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20). Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК, підлягає доказуванню в установленому законом порядку. Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Разом з цим ст. 84 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК. Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК, на чому також раніше наголошував Верховний Суд (справа № 583/3295/19, провадження № 51-6189 км 20).

Суд вважає, що ОСОБА_4 , вчиняючи домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_5 кожного разу (18.09.22 р., 30.11.22 р., 21.12.22 р.), завдавав шкоди її психологічному здоров`ю, проте він продовжив свої протиправні дії та 07.05.2023 р., 05.06.2023 року знову вчинив домашнє насильство. Систематичність застосованого до потерпілої психологічного насильства викликало у неї психічні страждання та погіршення якості її життя.

У судовому засіданні обвинувачений визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, а тому щире каяття суд визнає обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є злочином проти життя та здоров`я особи і у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Згідно медичних довідок на обліку у психіатра та лікаря нарколога обвинувачений не перебуває. Відомості про його місце роботи чи навчання, характеристика чи інші дані про його особистість, які б доводили можливість виправлення останнього без реального відбування покарання у матеріалах справи відсутні. Відповідно до вимоги про судимість ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності і на підставі ст.. 75 КК України він був звільнений від відбування покарання з випробуванням. Після закінчення іспитового строку в червні 2022 року ОСОБА_4 був звільнений судом від призначеного йому покарання, проте вже через декілька місяців після цього він вчинив відносно матері декілька адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП. Вжиті державою адміністративні заходи, які полягали у негайному реагуванні на окремі випадки домашнього насильства з метою своєчасно та ефективно запобігти подальшій ескалації насильства та захистити жертву, не виправили ОСОБА_4 та не запобігли вчиненню ним кримінального правопорушення.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів покарання за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк два роки. З огляду на тяжкість злочину, особу винного та усі обставини цієї справи, суд вважає, що правові підстави для застосування ст. 75 КК України і звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням - відсутні.

Крім того, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, слід застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід та направити його для проходження програми для кривдників строком на 1 (один) місяць. Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 після звернення вироку до виконання.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід та направити його для проходження програми для кривдників строком на 1 (один) місяць.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1