Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/7912/23
Провадження №1-кп/523/1253/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

09.05.2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні за №0000066 від 23.03.2023 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за встановлених органами дізнання наступних обставин.

17.04.2023 року, приблизно о 15 год. 55хв., ОСОБА_4 знаходячись біля магазину «Копійка», розташованого в м. Одесі, по вул. Чорноморського Козацтва,1-а, зустрів раніше невідому йому ОСОБА_5 , 1966 року народження, у якої попросив цигарку, через що між ними, на ґрунті виниклих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт. В подальшому, ОСОБА_4 діючи з мотивів особистих неприязних відносин, в ході раніше виниклого словесного конфлікту із ОСОБА_5 , переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, здійснив декілька ударів кулаком правої руки по обличчю останньої, від чого, вона впала на тротуарну плитку, тим самим, своїми протиправними діями, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження: синці обличчя та лівої сідниці. Дані ушкодження, як окремо так і разом не були небезпечними для життя та мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше, як шість днів і згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані матеріали кримінального провадження №0000066, вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

За вимогами частини 2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин, зазначаються встановлені органом дізнання (досудового розслідування) обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до заяви від 28.04.2023р., потерпіла ОСОБА_5 не заперечує щодо розгляду обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, без її участі. Потерпілій стороні також роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку на підставі розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені у результаті дізнання (досудового розслідування) обставини.

Згідно заяви ОСОБА_4 від 28.04.2023р., останній в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а також згідний із встановленими дізнанням (досудовим розслідуванням) обставинами та розглядом обвинувального акту за його відсутності.

ОСОБА_4 роз`яснено зміст встановлених у результаті дізнання (досудового розслідування) обставин, а також те, що відповідно до ч.2 ст.302 КПК України у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені дізнанням (досудовим розслідуванням) обставини.

ОСОБА_4 згодний на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні. Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_4 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за його відсутності підтвердив захисник - адвокат ОСОБА_6 .

За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, доведена в повному обсязі.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 є особою раніше не судомою, вперше скоїв кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, не одружений, офіційно не працюючий, маючий постійне місце реєстрації та проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який є особою раніше не судомою, вперше скоїв кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, не одруженого, офіційно не працюючого, маючого постійне місце реєстрації та проживання, приймаючи до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому - повне визнання вини, щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, окрім того, враховуючи ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 нехтуючи прийнятими нормами моралі, скоїв кримінальне правопорушення відносно жінки у громадському місці, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе без його ізоляції від суспільства із призначенням покарання у виді громадських робіт.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді громадський робіт, передбаченого санкцією ч.1 ст.125 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про призначення покарання за вчинений кримінальний проступок, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи.

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.110, 373-374, 382 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк двохсот годин, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

До набрання вироку законної сили обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази: диск із відеозаписом - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1