Провадження №1-кп/369/555/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, та кримінальних проступків передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , яке обґрунтовано прокурором тим, що існує необхідність запобігти спробам обвинуваченого ОСОБА_10 переховуватися від суду та впливати на свідків, потерпілого, які ще не допитані у справі, а також зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, у разі визнання його винуватим. Крім того, прокурор зазначив, що при оцінці ризиків у справі також має бути враховано характер та спосіб скоєння інкримінованих кримінальних правопорушень. Також зазначив, що місце реєстрації обвинуваченого є тимчасово окупованою територією України, вказував на відсутність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків за місцем реєстрації, зокрема відсутність осіб на утриманні, які б могли забезпечити його належну процесуальну поведінку, а також відсутність постійного місця роботи та джерела доходу на момент затримання останнього. Також прокурор вказував про існування ризику впливу на свідків, які ще не допитані у справі, обґрунтовуючи це тим, що обвинуваченому відомі місце проживання останніх та йому інкримінується вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних із застосуванням насильства. З огляду на вказане, прокурор в клопотанні зазначив, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам у справі, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Крім того, в судовому засіданні поставлено на обговорення заявлене 08.05.2023 року обвинуваченим ОСОБА_10 клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, яке останній підтримав та надав письмове заперечення проти клопотання прокурора. Своє клопотання обвинувачений ОСОБА_10 обґрунтував тим, що він тривалий строк утримується під вартою, при цьому вказує, що пред`явлене щодо нього обвинувачення є необґрунтованим, зазначав, що не має наміру переховуватися від суду та буде виконувати вимоги ст. 194 КПК України, що тяжкість пред`явленого обвинувачення сама по собі не може бути підставою для застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того обвинувачений вказував на наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Крім того, зазначав, що немає наміру впливати на свідків та потерпілого, при цьому вказував, що прокурор жодних доказів на підтвердження таких ризиків не надає. З огляду на вказане, обвинувачений ОСОБА_10 заперечив проти клопотання прокурора як необґрунтованого належними доказами, крім того, просив прокурора надати докази, якими останній обґрунтовує ризики, зазначені в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив дослідити висновок експерта та допитати експерта з метою перевірки обґрунтованості пред`явленого обвинувачення щодо нього.

Захисник ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечила з підстав його необґрунтованості належними доказами, а також просила задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з огляду на тривалий час тримання останнього під вартою та дію презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 проти клопотання прокурора заперечили з підстав необґрунтованості заявлених прокурором ризиків та просили суд в його задоволенні відмовити та задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 й застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Прокурор проти клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу заперечила, та з приводу клопотання останнього щодо надання доказів на підтвердження існування ризиків у справі, якими підтверджується доводи клопотання, зазначила, що мотиви і доводи клопотання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор висловив у спосіб, який вважав правильним і достатнім.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Колегія суддів, враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, який не надав належних доказів наявності у нього офіційного місця роботи та джерела доходу,активної трудової діяльності до затримання, доказів сталих соціальних зв`язків за місцем проживання, доказів перебування у нього на утриманніосіб, дійшла висновку про існування у справі обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою на даному етапі розгляду справи, тому наявні підстави для задоволення клопотання прокурора, разом з тим, підстави для задоволення клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання на даній стадії розгляду справи - відсутні. Колегія суддів враховуючи вказані обставини у їх сукупності, дійшла висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків.

Колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, суспільно небезпечним наслідком якого стала смерть двох осіб, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому, у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому визначений ризик є обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з огляду на стадію розгляду справи, тому існує реальний ризик впливу на свідків у справі.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, зокрема особисте зобов`язання, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 , а тому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, за наявних умов, є неприйнятним. Разом з тим, доводи обвинуваченого про те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має гарантоване місце проживання не зменшують та не спростовують наявні у справі ризики та висновки суду в зв`язку із цим про відсутність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання. Таким чином, з урахуванням вказаного, відсутні підстави для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оцінку доказів щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, суд здійснює на стадії судового розгляду, яка ще триває, і не оцінює докази з цього питання під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Колегія суддів виходить із того, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_10 не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Врахувавши положення статей 177, 178 КПК України, суд дійшов висновку про залишення застави як альтернативи запобіжному заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 у розмірі, визначеному ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.03.2023 року, а саме у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402600 грн з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Суд, дійшов висновку, що такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити. Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України, на 60 днів з 08.05.2023 року до 07.07.2023 року включно.

Залишити як альтернативу даному запобіжному заходу обвинуваченому ОСОБА_10 - заставу в розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402600 (чотириста дві тисячі шістсот) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

- з`являтися до прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на банківські реквізити:

Отримувач:

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області.

Код отримувача ( код ЄДРПОУ): 26268119

Банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ

Рахунок отримувача UA0018661.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави, оригінали документів з відміткою банку, який підтверджує внесення коштів на банківські реквізити, має бути наданий уповноваженій службовій особі Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 з-під варти та повідомити усно і письмово Києво-Святошинський районний суд Київської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 11.05.2023 року о 14 год. 00 хв.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3