Дата документу 06.04.2023 Справа № 334/3362/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3362/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/517/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, не працює, неодружений, на утриманні дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29 березня 2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 29 листопада 2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк десять років, на підставі ст.71 КК України частково приєднане покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2006 року та призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років. Звільнений 27 вересня 2018 року за відбуттям покарання;

- 06 квітня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 жовтня2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 1-кп/334/635/21 (справа № 334/1492/21), та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

Строк покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_6 строк тримання під вартою з 03 серпня 2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (висновок експерта від 02 серпня 2022 року № СЕ-19/108-22/8026-ТВ) в сумі 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 34 копійки.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 за недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок суду ухвалений з порушенням норм процесуального та матеріального права, є незаконним та необґрунтованим, в якому допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з огляду на таке.

В основу вироку покладено лише показання потерпілої - мати обвинуваченого ОСОБА_9 , які фактично надавалися органу досудового розслідування. Під час судового розгляду потерпіла пояснила, що нею було подано заяву про вчинення її сином ОСОБА_6 злочину, оскільки ввечері останній повідомив, що заклав планшет за одну тисячу гривень, віддав квитанцію з ломбарду та заявив, що дану річ їй обов`язково поверне. Через те, що обвинувачений не погодив з нею свої дії, ввечері в них виник конфлікт, а зранку вона звернулася до поліції із заявою щодо сина з метою впливу на останнього. При цьому, співробітники поліції не пояснили їй наслідки такого звернення у виді подальшого кримінального покарання ОСОБА_6 . Потерпіла достовірно знала, де саме знаходиться планшет і що при першій можливості син має викупити належну їй річ та повернути додому, проте була розлючена таким його вчинком. Крім того, ОСОБА_9 пояснила, що планшетом вони із сином тривалий час користувалися разом і дану річ вона не може вважати особистою.

Проте, як сторона обвинувачення, так і суд першої інстанції показання потерпілої розтлумачили на власний розсуд і лише на користь обвинувачення з метою непоправного покарання. При цьому, суд не врахував усі доводи потерпілої, обвинуваченого, які є між собою близькими родичами, і що саме речове право мало місце за таких обставин.

Разом із цим, судом у вироку зазначено, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується протоколом огляду місця події від 20 липня 2022 року за участю ОСОБА_9 , в якому зафіксована обстановка, яка мала місце в квартирі Цегельник по АДРЕСА_1 . Протоколом огляду предмету від 21 липня 2022 року, проведеним слідчим за участю потерпілої, а самеспецифікації застави - договір № від25.06.2022 року між ПТ «Ломбард Перший» ТОВ «Мікрофінанс» і компанія» та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Окрім того, при допиті в суді першої інстанції потерпіла заявляла, що під час досудового розслідування на неї чинився тиск з боку слідчого, але судом умисно перетворено це у вироку та, навіть за таких обставин, не роз`яснено право мати представника. Також потерпіла ОСОБА_9 не була згодна зі стороною обвинувачення щодо покарання та кваліфікації дій ОСОБА_6 , і не вважала, що наслідком дій останнього має бути відбуття реального покарання у виді позбавлення волі.

Окрім цього, захисник наголошує, що судом першої інстанції не взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 .

На думку захисника, у даному складі кримінального правопорушення відсутня така ознака як таємне викрадення, оскільки обвинувачений мав можливість вільно користуватися вказаним планшетом у будь-який час та не мав умислу на вчинення таємного викрадення майна. Стосовно відсутності дозволу на розпорядження зазначеним майном, суд першої інстанції взяв до уваги лише доводи сторони обвинувачення та на її користь розтлумачив усі сумніви щодо кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Згідно з вироком суду, 25 червня 2022 року у денний час доби ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якості гостя у кімнаті своєї матері ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у період воєнного стану, з метою особистого збагачення, упевнившись, що його мати ОСОБА_9 за його діями не спостерігає, шляхом вільного доступу з поверхні дивану таємно викрав майно, яке належить останній, а саме: планшет «Samsung Т535 GalaxyTab 4» 10.1 4 ГБ LTE, imei: НОМЕР_1 , вартістю 2 675 гривень, тим самим спричинивши ОСОБА_9 матеріальний збиток на вказану суму. Після чого ОСОБА_6 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, якийзаперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційнійскарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав, суду пояснив, що він проживає з матір`ю ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час не працює. У червні 2022 року мав намір зробити подарунок своїй дівчині, у зв`язку з чим, без дозволу матері взяв у кімнаті останньої планшет та заклав його до ломбарду «Капітал» по вул.Щасливій в м.Запоріжжі за одну тисячу гривень, оскільки власних коштів не мав. Вважає, що для вчинення таких дій він не повинен був запитувати дозвіл матері, оскільки планшет перебував у їх спільному користуванні. Наступного дня він віддав матері квитанцію з ломбарду для збереження. Також суду пояснив, що вказаний планшет його матері подарувала її подруга, яка проживає за кордоном. Всією побутовою технікою в квартирі вони з ОСОБА_9 користувалися спільно, планшетом - в тому числі. Він збирався викупити планшет та повернути матері, але не встиг, оскільки остання звернулась до органів поліції з відповідною заявою.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 , вина останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, при викладених у вироку суду обставинах повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що вона проживає разом із обвинуваченим у двокімнатній квартирі, яка належить їм на праві спільної власності. У кімнаті, в якій проживає окремо вона, встановлені металеві двері з замками. Раніше на дверях були встановлені такі засоби безпеки, як сигналізація, оскільки до сина приходили його знайомі, які їй не подобались. В 2018 році подруга, яка проживає в Німеччині, подарувала їй планшет. Ним вона користувалася спільно з обвинуваченим, який брав планшет з її дозволу. 25 червня 2022 вона перебувала за місцем проживання, при цьому планшет, як і завжди, знаходився у неї в кімнаті. Обвинувачений взяв планшет без її дозволу та заклав до ломбарду за 1000 гривень. Коли вона запитала у ОСОБА_6 стосовно знаходження планшету, останній віддав їй квитанцію з ломбарду. При цьому, грошові кошти, отримані за планшет, ОСОБА_6 їй не віддав. Вона обурилась на нього та наступного дня поїхала до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області і подала заяву про злочин. Після цього, обвинувачений двічі продовжував заставу планшета. Також, потерпіла повідомила, що з 2020 року син вживав наркотичні засоби, в 2021 році проходив курс лікування у лікаря-нарколога. Крім того, потерпіла зазначила, що під час досудового розслідування на неї чинився тиск слідчим, а саме, слідчий вважала, що її сина необхідно позбавити волі. При цьому, жодного примусу слідчий не здійснювала, процесуальні документи, які складались слідчим, вона підписувала добровільно, однак не читала через депресивний стан.

Окрім показань потерпілої, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , який суду пояснив, що він працює оцінювачем Повного товариства «Ломбард «Перший». Влітку 2022 року до ломбарду звернувся обвинувачений із бажанням передачі в заставу планшету. Він провів оцінку вказаної речі, уклав із обвинуваченим договір кредиту під заставу вказаного майна та видав йому кредитні кошти. Планшет залишився в ломбарді в якості застави. Обвинувачений при заставі пояснив, що планшет належить йому. Після цього, до ломбарду із квитанцією про видачу кредиту двічі приходила потерпіла та продовжувала відповідний договір, сплачуючи за ним відсотки. Також потерпіла запитувала про можливість викупу планшету, але з відповідною заявою не зверталась. У подальшому даний планшет було вилучено з ломбарду співробітники поліції (аркуші справи 110-111).

Також суд першої інстанції послався на такі письмові докази:

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07 липня 2022 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_9 звернулась до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області із заявою, в якій просила притягнути до відповідальності її сина ОСОБА_6 , який 25 червня 2022 викрав у неї планшет «Самсунг», що знаходився в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (аркуш справи 35);

Протокол огляду місця події від 20 липня 2022 року, проведений з дозволу потерпілої ОСОБА_9 , в якому зафіксована обстановка, яка мала місце в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (аркуші справи 38-45);

Протокол огляду предмету від 21 липня 2022 року, згідно з яким слідчим за участю потерпілої ОСОБА_9 оглянута Специфікація (прийняття предмету застави) № від 25 червня 2022 року (індивідуальна частина договору) про приєднання до Публічної оферти щодо укладення фінансового кредиту та застави і касові чеки від 09 липня 2022 року та 20 липня 2022 (аркуші справи 46-47);

Постанова про визнання речовим доказом від 22 липня 2022 року, відповідно до якої вищевказані документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (аркуші справи 48-49);

Специфікація (прийняття предмету застави) № від 25 червня 2022 року (індивідуальна частина договору) про приєднання до Публічної оферти щодо укладення фінансового кредиту та застави, відповідно до якої між ПТ «Ломбард «Перший» ТОВ «Мікрофінанс» і компанія» та обвинуваченим ОСОБА_6 укладений договір фінансового кредиту і застави, за умовами якого обвинуваченому наданий кредит в сумі 1 170 гривень на строк чотирнадцять календарних днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,199 % за кожен день користування. Предметом застави є : планшет «SamsungТ535 GalaxyTab 4» 10.1 4 ГБ LTE, imei: 22898 (аркуш справи 50);

Фіскальні чеки від 09 липня 2022 року та 20 липня 2022 року, відповідно до яких на користь ПТ «Ломбард «Перший» ТОВ «Мікрофінанс» і компанія» сплачені проценти за користування кредитом за договором № в сумі 202 гривні та 140 гривень, відповідно (аркуші справи 51-52);

Ухвала слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року у кримінальному провадженні № 1-кс/334/797/22 (справа №334/2740/22) та протокол тимчасового доступу до речей і документів від 27 липня 2022 року, згідно з якими слідчому наданий дозвіл на тимчасовий доступ до планшету «Samsung Т535 GalaxyTab 4» 10.1 4 ГБ LTE, imei: НОМЕР_1 , який перебуває у володінні ПТ «Ломбард Перший» з можливістю його вилучення, та в подальшому вказаний планшет був вилучений слідчим (аркуші справи 53-57);

Протокол огляду предмету від 29 липня 2022 року, відповідно до якого слідчим за участю потерпілої ОСОБА_9 оглянутий планшет «Samsung Т535 GalaxyTab 4» 10.1 4 ГБ LTE, imei: НОМЕР_1 (аркушісправи 58-60);

Постанова про визнання речовим доказом від 29 липня 2022 року, згідно з якою вищевказаний планшет визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні (аркуші справи 61-62);

Розписка потерпілої ОСОБА_9 від 09 серпня 2022 року, відповідно до якої вона отримала на відповідальне зберігання планшет «Samsung Т535 GalaxyTab 4» 10.1 4 ГБ LTE, imei: НОМЕР_1 (аркуш справи 63);

Постанова про проведення експертизи від 21 липня 2022 року та висновок експерта від 02 серпня 2022 року №СЕ-19/108-22/8026-ТВ, в якому зазначено, що ринкова вартість з урахуванням зносу планшету «Samsung GalaxyTab 4 SM-T535 10.1 LTE» станом на 25 червня 2022 року (момент вчинення злочину) може становити 2 675 гривень (аркуші справи 64-70).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані стороною обвинувачення докази у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 вищевказаного кримінального правопорушення та, водночас, спростовують доводи сторони захисту щодо наявності в обвинуваченого спільних із потерпілою прав на вказаний планшет «Samsung Т535 GalaxyTab 4» 10.1 4 ГБ LTE, а відтак невірної кваліфікації його дій та недоведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, під час судового розгляду потерпіла пояснила, що вказаний планшет їй було подаровано подругою у 2018 році. Обвинувачений дійсно користувався планшетом, але з її дозволу. З показань потерпілої убачається, що у вказаний в обвинувальному акті день обвинувачений взяв планшет без її відома і дозволу та розпорядився цим планшетом, здавши його до ломбарду, при цьому гроші, отримані за планшет, він їй не віддав. Коли потерпіла запитала у обвинуваченого, де планшет, той віддав їй квитанцію з ломбарду. Викладене стало причиною звернення потерпілої до поліції.

Показання потерпілої повністю узгоджуються зі змістом вищевказаного протоколу прийняття заяви потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення та з іншими доказами.

Сам обвинувачений також не заперечував того факту, що він без дозволу матері взяв у неї в кімнаті планшет, який матері подарувала її подруга, та здав цей планшет до ломбарду, щоб за отримані гроші купити подарунок для своєї дівчини.

Отже, обвинувачений діяв таємно від потерпілої, і лише після вчинення крадіжки та розпорядження отриманими від реалізації викраденого майна коштами повідомив про це потерпілій.

Далі потерпіла особисто сплачувала відсотки за договором задля можливості повернення цієї речі у її володіння та користування, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , та що не спростовує наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому правопорушення.

Не спростовує наявності в діях обвинуваченого складу вказаного правопорушення і те, що до вказаний подій він користувався вищевказаним планшетом з дозволу потерпілої.

Разом з цим, як зазначено вище, як сама потерпіла ОСОБА_9 так і обвинувачений ОСОБА_6 у своїх показаннях зазначили, що саме потерпілій належав викрадений планшет, який останній подарувала її подруга.

Тобто, вказаний планшет був чужим для обвинуваченого майном, що останній не міг не усвідомлювати.

В свою чергу, як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року, предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість та є чужим для винної особи. Таємне викрадення чужого майна це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілої чи інших осіб, що і мало місце в цьому випадку.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дії обвинуваченого були кваліфіковані вірно за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Доводи захисника про здійснення тиску на потерпілу з боку слідчого, на думку колегії суддів, не є слушними, з огляду на таке.

Сама потерпіла при розгляді справи в суді першої інстанції повідомила, що жодного примусу по відношенні до неї слідчий не здійснювала. Процесуальні документи, які складались слідчим, вона підписувала добровільно.

Перевіряючи доводи захисника щодо порушень судом першої інстанції кримінального процесуального закону, а саме не роз`яснення потерпілій права мати представника, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження містять розписку потерпілої про одержання пам`ятки про права та обов`язки особи (потерпілої), передбачені КПК України, що спростовує вищезазначені доводи сторони захисту (а.с.20).

Отже, зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на досліджених судом безпосередньо доказах, які є належними, допустимими та достатніми для прийняття відповідного рішення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічного злочину щодо потерпілої ОСОБА_9 , він не працює, законного джерела доходів не має. Обставинами, що обтяжують покарання, є рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого законом за вчинене кримінальне правопорушення - у виді позбавлення волі.

Разом з цим, переглядаючи вирок суду в частині строку призначеного покарання, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження та відсутність негативних наслідків для потерпілої від вчиненого злочину, оскільки викрадене майно повернуто останній, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту про суворість призначеного обвинуваченому покарання та вважає за можливе пом`якшити це покарання до 5 років позбавлення волі, що на думку колегії суддів буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, вирок суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б підставою для скасування вказаного вироку, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27 жовтня2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши його.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до вказаного покарання частково приєднати невідбуту обвинуваченим частину покарання за попереднім вироком суду щодо нього Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 06 квітня 2021 року, та остаточно призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць

У решті вказаний вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення,а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, який відраховується з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4