УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3716/23

Провадження №: 1-кп/755/958/23

"31" травня 2023 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 , особи, щодо якої подано клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2023 року за № 0000048 за ознаками вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

Суть питання, що вирішується ухвалою

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 зверналася до суду з клопотанням про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру, у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 11 січня 2023 року за № 0000048 за ознаками вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, яке умотивувала дійсністю у провадженні обставин визначених ст. 498-501 КПК, ст. 105 КК.

Тобто, у цій ситуації, іде мова про те, що, відповідно до ст. 501 КПК, слід з`ясувати питання того 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Позиція сторін

Учасники кримінального провадження вважали за можливе клопотання прокурора про застосування щодо неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження задовольнити, як дійсне, згідно ст. 498-500 КПК, ст. 105 КК.

Джерела права й акти їх застосування

Порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами цього Кодексу з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

[…] Положення цього параграфу застосовуються у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, вчинених особами, які не досягли вісімнадцятирічного віку (ч.ч. 1, 3 ст. 484 КПК).

Згідно ч. 1 ст. 498 КПК кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

З положень ст. 497 КПК витікає, що якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного нетяжкого злочину […], він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.

З підстав, передбачених частиною першою цієї статті, клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру може бути складене і надіслане до суду за умови, що неповнолітній обвинувачений та його законний представник проти цього не заперечують.

Під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 493 КПК […] до передання неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого під нагляд суд зобов`язаний зібрати відомості про особу батьків, опікунів або піклувальників, їхні стосунки з неповнолітнім і впевнитися у тому, що вони можуть належно здійснювати нагляд за неповнолітнім.

Відповідно до ст. 487 КПК при дослідженні умов життя та виховання неповнолітнього […] належить з`ясувати: 1) склад сім`ї неповнолітнього, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї; 2) обстановку в школі чи іншому навчальному закладі або на виробництві, де навчається або працює неповнолітній, його ставлення до навчання чи роботи, взаємини з вихователями, учителями, однолітками, характер і ефективність виховних заходів, які раніше застосовувалися до нього; 3) зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, навчальним закладом та роботою.

Згідно ст. 485 КПК під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються: 1) повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; 2) ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; 3) умови життя та виховання неповнолітнього; 4) наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК примусові заходи виховного характеру, передбачені ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

Згідно ст. 22 КК кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Статтею 105 КК визначено, що неповнолітній, […], може бути звільнений судом від покарання […].

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: […] 1) застереження;

Статтею 501 КПК визначено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

[…] Якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 500 КПК […]судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Мотиви, з яких Суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадженння, установив таке.

У ході розгляду даного провадженння судом установлено, що обставини визначені ст. 501 КПК є дійсними, у ключі такого.

Щодо питання вчинення суспільно небезпечне діяння, то судом з`ясовано, що воно мало місце за обставин вказаних у клопотанні прокурора про застосування заходів виховного характеру, а саме є доведеним (установленим), що 09 січня 2023 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебував за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , який перебував на відстані витягнутої руки до останнього, наніс один цілеспрямований удар кулаком руки в область обличчя та один цілеспрямований удар в область грудей малолітньому ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_6 припинив свої протиправні дії відносно ОСОБА_7 та зник з місця події.

Згідно висновку експерта № 042-280-2023 від 14 лютого 2023 року, дані судово - медичного обстеження свідчать про те, що після подій 09 січня 2023 року у ОСОБА_7 мало місце тілесне ушкодження: 1 садно на слизовій верхньої губи по центру біля червоної кайми, та воно відноситься до легкого тілесного ушкодження, відповідно до п. 2.3.5, 4.6. «Правил».

При цьому, Суд зауважує, що з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду від 22 березня2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у цій ухвалі як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то: (1) ОСОБА_6 будучи допитаним, у порядку ст. 490 КПК, вказав, що дійсно за наведеного в клопотанні прокурора алгоритму дій вчинив нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ; (2) поясненнями ОСОБА_7 , наданими у присутності законного представника, щодо умов нанесення йому тілесного ушкодження ОСОБА_6 , котрі є тотожні даним клопотання прокурора; (3) протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10 січня 2023 року проте, що 09 січня 2023 року потерпілому було нанесено тілесне ушкодження; (4) протоколом слідчого експерименту від 14 лютого 2023 року за участю потерпілого та його законного представника щодо умов нанесення ушкодження та його алгоритму спричинення; (5) протоколом слідчого експерименту від 24 лютого 2023 року за участю свідка ОСОБА_11 та його законного представника щодо умов нанесення ушкодження обвинуваченим та його алгоритму спричинення потерпілому; (6) згідно висновку експерта № 042-280-2023 від 14 лютого 2023 року, дані судово - медичного обстеження свідчать про те, що після подій 09 січня 2023 року у ОСОБА_7 мало місце таке тілесне ушкодження: 1 садно на слизовій верхньої губи по центру біля червоної кайми. Локалізація, морфологія вищевказаного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинене воно однократною травмуючою дією тупого предмета, мого утворитися в термін вказаний в постанові, тобто 09 січня 2023 року, не виключено у спосіб на який вказує ОСОБА_7 , під час слідчого експерименту з його участі, що відображено на відеозаписі подій 09 січня 2023 року. Наголошую, що між «тривалістю розладу здоров`я» (як критерієм судово - медичного визначення ступеню тяжкості) та тривалістю лікування апріорі не існує ніякого кореляційного зв`язку. Тобто, будь-яке лікування, ніякими чином не відображає строки порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій. Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції шкіри по місцю утворення саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово - медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказане ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження, відповідно до п. 2.3.5, 4.6. «Правил».

Таким чином, в діях неповнолітнього ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального проступку, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, тобто є дійсними обставини визначені ч. 1 ст. 498 КПК.

Разом з тим, є дійсним факт, що вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, адже, згідно копії свідоцтва про народження останній народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на дату події (ІНФОРМАЦІЯ_5) йому виповнилось повних 15 років 4 місяці і 1 день.

Діяння за ч. 1 ст. 125 КК,в силу норм ст. 12 КК, є кримінальним проступком.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України, та що у повній мірі корелюю з діючими нормами КПК та КК.

Відповідно, так як є установленими обставини передбачені у п. 1 або 2 ч. 1 ст. 501 КПК, суду слід визначитися з питанням того, чи доречно застосувати до винуватця примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

З цього питання Суд ураховує таке.

Вимоги ст. 497 КПК дотримано. Так, клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру складене і надіслане до суду з дотриманням умови, щодо того, що неповнолітній обвинувачений та його законний представник проти цього не заперечують, що власне підтверджено ними в ході цього процесу.

ОСОБА_6 пояснив, що вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння визнає повністю, щиро кається.

У відношенні ОСОБА_6 , на виконання вимог ст. 485, 487 КПК, установлено таке:

? народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Верба, Рівненської області, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

? на даний час навчається - учень 10-А класу Дубенського ліцею № 6 Дубенської міської ради Рівненської області, на обліку у лікаря- психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, згідно рішення Дубенської міської ради від 16 травня 2013року №190. Його вихованням займається піклувальник ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

? за місцем навчання характеризується задовільно. За місцем проживання характеризується позитивно.

З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» випливає, що застереження є одним із найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому

осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

В цій ситуації Суд у спосіб опитування неповнолітнього та законного представника, аналізу наявних у справі характеристик з`ясував: 1) склад сім`ї неповнолітнього, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення бабусі до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї; 2) обстановку в школі, його ставлення до навчання чи роботи, взаємини з вихователями, учителями, однолітками; 3) зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, навчальним закладом, та в ключі чого дійшов висновку, що, в цьому випадку, до неповнолітнього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру, у вигляді застереження.

Суд ухвалюючи судове рішення щодо неповнолітнього керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу ХІ КК України, ураховуючи те, що до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру, та те, що дії неповнолітнього мiстять ознаки суспiльно-небезпечного дiяння, пеpедбаченого ч. 1 ст. 125 КК, але на момент вчинення цього суспільно-небезпечного діяння, згідно ст. 22 КК він не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, та уважає необхідним застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження шляхом роз`яснення неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам потерпілого та оголошенням неповнолітньому осуду за ці дії, з попередженням про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нових кримінальних правопорушень.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

З цих підстав Суд, керуючись ст. 22, 97, 105 КК України, ст. 369-372, 376, 484-501 КПК України, постановив:

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2023 року за № 0000048, задовольнити.

Застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

Речові докази - залишити в матеріалах судового провадження.

Ухвала, постановлена за наслідками розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, може бути оскаржена в порядку, передбаченому КПК України, а саме до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:00 год. 05 червня 2023 року.

С у д д я ОСОБА_1