В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/1388/22

Провадження № 1-кп/534/229/22

03 травня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000348 від 25.08.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ (м. Горішні Плавні), Полтавської області, громадянина України, має базову загальну середню освіту, не працює, не одружений, на утриманні нікого не має, не має інвалідності, є військовозобов`язаним, не є учасником бойових дій, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КПК раніше не судимий,

-у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.08.2022 близько 10, год. 00 хв. ОСОБА_8 разом зі своєю знайомою ОСОБА_9 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння шахрайським шляхом мобільним телефоном ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів та мети, ОСОБА_8 , під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон, на що остання погодилася та добровільно передала мобільний телефон марки "UMIDIGI" модель А5 Pro 4/32 GB imei: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , вартістю 2 675 гривень.

Після цього, ОСОБА_8 , заволодівши зазначеним мобільним телефоном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану вище суму.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_8 виразились у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 24.08.2022 року о 14 год. 39 хв. ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, використовуючи викрадений мобільний телефон "UMIDIGI" модель А5 Pro, який належить ОСОБА_9 , в якому були встановлені сім картки з номерами мобільних телефонів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , будучи раніше обізнаним про логін і пароль ОСОБА_9 від інформаційної (автоматизованої) системи АТ «УніверсалБанк» у формі мобільного застосунку «Monobank», діючи умисно, з корисливих мотивів та мети, таємно, діючи повторно, в умовах воєнного стану (введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого законом України № 2102 ІХ від 24.02.2022, та відповідно продовженого Законом України № 573 від 12.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»), використовуючи відомі йому логін та пароль ОСОБА_9 , здійснив переказ грошових коштів у сумі 32 000 гривень, що знаходилися на картковому рахунку НОМЕР_5 , що відкритий на ім`я ОСОБА_9 , перевівши їх на картковий рахунок № НОМЕР_6 АТ «Універсал Банк» що відкритий на ім`я ОСОБА_11 , та яким тимчасово користувався ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_8 викраденими грошовими коштами, розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на вказану вище суму.

В ході досудового розслідування ОСОБА_8 добровільно, під заяву про добровільну видачу, видав працівникам поліції мобільний телефон марки "UMIDIGI" модель А5 Pro 4/32 GB imei: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , вартістю 2675 гривень та грошові кошти в сумі 9000 грн. із 32000 грн, які останній, викрав. Грошові кошти були передані потерпілій ОСОБА_9 , мобільний телефон було поміщено в камеру зберігання речових доказів ВП № 2, КРУП ГУНП в Полтавській області, загальна сума збитків, ураховуючи повернуте майно, складає 23000 грн.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_8 виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та не заперечував щодо вартості викраденого ним майна.

Потерпіла в судовому засіданні просила суд призначити найменше можливе покарання.

Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 , думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, суд вирішив за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України, є доведеною повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Щодо активного сприяння у розкритті злочину обвинуваченим ОСОБА_8 , суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних, допустимих та достатніх доказів цієї обставини, що пом`якшує покарання.

Щодо щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_8 суд дійшов наступних висновків.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства і судової практики, щире каяття означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Отже, наведене свідчить про те, що щире каяття фактично передбачає та включає в себе повне визнання особою своєї вини. Таким чином, врахування в даному конкретному провадженні судом щирого каяття та визнання особою своєї вини як дві самостійні підстави, що, у розумінні ст. 66 КК України, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відповідно до ст. 69 КК України, є необґрунтованим.

Такі правові висновки викладено у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 161/4501/19.

Проаналізувавши покази обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі у останньому слові, суд дійшов висновку, що щирість каяття у показах ОСОБА_8 - відсутня, наявна удавана щирість каяття, направлена на відвернення від себе призначення судом справедливого покарання, на яке він може заслуговувати.

Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема, обвинувачений не одружений, не має на утриманні осіб, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєних злочинах, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України у виді 2 років обмеження волі.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75, 76 КК України, застосувавши іспитовий строк, тривалістю 3 роки.

Виключно таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні, цивільні позови до обвинуваченого пред`явлено не було. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Суд дійшов висновку про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання за:

-ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі;

-ч. 1 ст. 190 КК України - у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від цього покарання, якщо він протягом трьохрічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця

проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань

пробації.

Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати за викликом слідчого, прокурора або суду, в залежності від стадії кримінального провадження, для проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій за кожною їх вимогою;

-не відлучатися за межі Кременчуцького району Полтавської області без дозволу слідчого, прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд в залежності від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання.

Речовий доказ по справі:

-мобільний телефон марки "UMIDIGI" модель А5 Pro 4/32 GB після набрання вироком законної сили залишити потерпілій, як їй належний.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, потерпілому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1