КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

24 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхні Сірогози, Херсонської області, громадянина України, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 13 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 11 серпня 2023 року включно.

Цією ж ухвалою суд визначив обвинуваченому ОСОБА_5 заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 грн., у разі внесення якої, поклав на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не відлучатись за межі населеного пункту, де він проживає без дозволу суду.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, визнав доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та обставини, відповідно до ст. 178 КПК України, які суд також врахував при обранні та продовженні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Зважаючи на ці та інші обставини, в тому числі враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року, та постановити нову ухвалу, застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та на те, що всі ризики, заявлені стороною обвинувачення є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також в апеляційній скарзі зазначається про те, що всупереч положенням ст. 184 КПК України, йому, ОСОБА_5 , не було вручено копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Під час судового засідання, яке відбувалося в режимі відеоконференції, суддя не роз`яснила йому його права та не запитала його згоди на розгляд клопотання в такому режимі, а на його, ОСОБА_5 , заперечення не звернула уваги, чим були порушені його права, в тому числі право на захист.

Крім цього, у своїй скарзі обвинувачений звертає увагу на те, що у клопотаннях прокуратура постійно наголошує на тому, що в нього немає соціальних зв`язків та постійного місця роботи, хоча він є ФОП і працює як партнер з компанією «Glovo».

Обґрунтовуючи необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, обвинувачений ОСОБА_5 зазначає також про те, що за весь період перебування під вартою, своєю поведінкою він жодним чином не перешкоджав судовому розгляду, надав суду показання 19 квітня 2023 року, однак доказів на підтвердження його провини прокуратурою до цього часу надано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи апеляційної скаргиобвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення, не були надані докази на підтвердження існування заявлених ризиків, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини та дані про особу обвинуваченого, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він має міцні соціальні зв`язки, постійну роботу та зобов`язується належним чином виконувати свої процесуальні обов`язки, самі по собі, не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший не пов'язаний з триманням під вартою, оскільки вони, як окремо, так і в сукупності, не дозволяють зробити висновок про те, що будь-який більш м`яких запобіжний захід, ніж тримання під вартою, у тому числі домашній арешт, здатний запобігти доведеним під час розгляду відповідного клопотання ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Що ж стосується наведених у скарзі обвинуваченого фактів, які, на думку останнього, свідчать про порушення його процесуальних прав, то вони не дозволяють зробити висновок про те, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, в тому числі порушення права обвинуваченого на захист, оскільки розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою відбувався за участю його захисника - адвоката ОСОБА_7 , а проведення судового засідання під час розгляду вказаного клопотання в режимі відео- конференції без згоди обвинуваченого, не суперечить вимогам ч. 2 ст. 336 КПК України, через те, що судове провадження здійснювалось в умовах воєнного стану, який запроваджено на всій території України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 серпня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу останнього - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 серпня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 761/7491/23

Номер провадження : 11-кп/824/4042/2023

Категорія : ч. 4 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1