Справа № 752/7866/23
Провадження № 1-кс/752/3201/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 розглянувши в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва у відкритому судовому засіданні, клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ НП у м.Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені № 0001083, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2023року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0001083 від 22.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України. Клопотання погодив прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється розслідування кримінального провадження №0001083 від 22.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.04.2023 приблизно о 12 год 30 хв., на території ВДНГ, що за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 1, працівники охорони ВДНГ затримали громадянина ОСОБА_6 та громадянина ОСОБА_7 під час вчинення останніми таємного викрадення чужого майна, а саме: металевих прутів у кількості 18 одиниць.

Слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві з метою відшукання майна, яке підтверджує причетність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення та є предметом вчинення кримінального правопорушення було прийнято рішення про проведення невідкладного обшуку у транспортному засобі марки «OPEL», моделі «VIVARO», д.н.з. « НОМЕР_1 », що належить ТОВ «Складок», яким користується ОСОБА_4 .

В порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, 22.04.2023 в період часу з 19 години 30 хвилин до 19 години 34 хвилин, було проведено невідкладний обшук в транспортному засобі марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 ».

В ході проведення вказаного невідкладного обшуку, в присутності ОСОБА_4 , виявлено та вилучено: металеві прути загальною довжиною 8 метрів 9 сантиметрів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 та транспортний засіб марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .

Слідчий у клопотанні зазначає, що у сторони обвинувачення достатньо підстав вважати, що у випадку незастосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, не вдасться встановити істину в кримінальному провадженні та притягнути винних осіб до кримінальної відповідальності оскільки предмет, який є знаряддям злочинного посягання буде відчужений чи переданий у власність третім особам.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

На підставі зазначеного слідчий у клопотанні просить накласти арешту на речі, вилучені в ході проведення обшуку в транспортному засобі марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , та визнані речовими доказами, а саме: транспортний засіб марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

Прокурор в судовому засіданні уточнив клопотання, просив окрім зазначеного у клопотанні майна, накласти арешт на вилучені під час обшуку металеві прути загальною довжиною 8 метрів 9 сантиметрів. Пояснив, що метою арешту транспортного засобу є можлива спеціальна конфіскація, метою арешту іншого майна - є збереження речових доказів.

В судовому засіданні володілець майна ОСОБА_4 при вирішенні питання про арешт майна покладався на розсуд суду. Пояснив, що він працював водієм в ТОВ «Складок», однак після події, яка відбулась 22.04.2023, щодо викрадення металевих прутів, його було звільнено з роботи.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що слідчими слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється розслідування кримінального провадження №0001083 від 22.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

22.04.2023, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчими було проведено невідкладний обшук в транспортному засобі марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 », в ході проведення якого слідчими було виявлено та вилучено таке майно: металеві прути загальною довжиною 8 метрів 9 сантиметрів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.05.2023 у справі №752/7866/23, провадження №1-кс/752/3203/23, надано дозвіл на проведення обшуку в транспортному засобі марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 », з метою виявлення речей та документів, які мають значення для досудового розслідування, а саме: металеві прути загальною довжиною 8 метрів 9 сантиметрів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 23.04.2023 вилучені під час обшуку транспортного засобу марки «OPEL», моделі «VIVARO», д.н.з. « НОМЕР_1 » речі, документи та транспортний засіб визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001083.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що вилучені під час обшуку транспортного засобу марки «OPEL», моделі «VIVARO», д.н.з. « НОМЕР_1 » речі, а саме: металеві прути загальною довжиною 8 метрів 9 сантиметрів, імовірно можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, тобто такі речі відповідають ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і мають значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена слідчим мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, накладення арешту на вищезазначені речі(металеві прути) відповідає критерію розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з огляду на те, що таке майно може бути використане як докази під час судового розгляду для встановлення факту або обставин у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилучених під час обшуку металевих прутів, на вказане майно необхідно накласти арешт.

Що стосується решти майна, на яке слідчий у клопотанні просить накласти арешт, а саме: транспортний засіб марки «OPEL», моделі «VIVARO», д.н.з. « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серія НОМЕР_2 , слід зазначити наступне.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Матеріалами, доданими до клопотання, а також поясненнями прокурора, наданими у судовому засіданні, стороною обвинувачення не було доведено, що вилучений під час обшуку транспортний засіб марки «OPEL», моделі «VIVARO», д.н.з. « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серія НОМЕР_2 , - відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, протокол обшуку від 22.04.2023 не містить відомостей щодо підстав чи розумних підозр для висновку про те, що вилучений під час обшуку транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу,є доказом будь-якого кримінального правопорушення, а також відомостей про наявність підстав вважати, що такі документи та транспортний засіб відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Постанова слідчого від 23.04.2023, якою транспортний засіб марки «OPEL», моделі «VIVARO», д.н.з. « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серія НОМЕР_2 , було визнано речовими доказами, також не містить обґрунтування того, яким саме ознакам статті 98 КПК України відповідає вказане тимчасово вилучене майно, яке конкретно значення має цей транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для кримінального провадження, як саме вони будуть використані під час досудового розслідування.

Пунктом 2 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд, відповідно до п.3-1 ч.1 ст.173 КПК України, повинен врахувати можливість спеціальної конфіскації майна, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого відповідними статтями цього Кодексу.

При цьому, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно із положеннями статей 94, 132 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A N 98).

Відтак, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Разом з тим, слідчим у клопотанні не обґрунтовано та не доведено прокурором у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав і мети, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, а також не доведено необхідності арешту транспортного засобу і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання в цій частині.

З огляду на викладене, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене майно під час проведення обшуку 22.04.2023 автомобіля марки «OPEL», моделі «VIVARO», білого кольору, з д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , який належить ТОВ «Складок» у кримінальному провадженні № 0001083 від 22.04.2023, а саме: металеві прути загальною довжиною 8 метрів 9 сантиметрів.

В іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 29.05.2023 р. о 17.00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1