ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000205 від 04.04.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, -

встановив:

В період часу з 02.04.2023 року приблизно з 15:00 години по 03.04.2023 року приблизно до 17:40 години, більш точний час не встановлено, перебуваючи у Прохоровському сквері ОСОБА_6 , помітив приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в цей час у останнього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, який було продовжено та який діє до наявного часу, ОСОБА_6 переліз через паркан, в результаті чого опинився на літній терасі кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », після чого використовуючи фізичну силу зняв вхідні двері з петель кріплення до дверної рами та проник до прибудови зазначеного кафе.

В подальшому, ОСОБА_6 оглянув приміщення кафе та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишаться непомітними, умисно, таємно, з корисливих мотивів таємно викрав майно, яке належить на праві приватної власності ФОП ОСОБА_5 , яка здійснює фінансово-господарську діяльність у кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: -зварювальний апарат «Дніпро-М», розміром 40 см в довжину та 30 см в ширину, який знаходився у чемодані чорного кольору виготовлений із полімерного матеріалу, вартістю 2500 грн.; дві металеві пивні кеги, вартістю 3000 грн кожна, на загальна суму 6000 грн.; пилосос марки «Самсунг» синього кольору, вартістю 4000 грн.; чотири компресора (двигуни), які ОСОБА_6 демонтував з трьох холодильників та однієї морозильної камери, а саме, компресор (двигун) з холодильника «INTER 5501», вартістю 3000 грн, компресор (двигун) з холодильника «Кока-Кола» моделі «SVPO00», вартістю 3000 грн, компресор (двигун) з холодильника «Пепсі Кола», вартістю 3000 грн, компресор (двигун) з морозильної камери «LIMO», вартістю 3000 грн. Загальна вартість за чотири компресора (двигуни) становить 12000 грн. А всього ОСОБА_6 , таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_5 , яка здійснює фінансово-господарську діяльність у кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », чим завдав збиток останній на загальну суму 24500 грн. З викраденим майном ОСОБА_6 покинув місце скоєння ним кримінального правопорушення, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , доказів, що стосуються особи обвинуваченого, доказів та документів що стосуються заходів забезпечення кримінального провадження та цивільного позову. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_6 дав суду показання, що він дійсно, будучи обізнаним про оголошений в Україні воєнний стан, в період часу з 02.04.2023 по 03.04.2023 , перебуваючи у Прохоровському сквері, з приміщення кафе-бару «Патефон», який розташований за адресою: м. Одеса, вулиця Прохоровський сквер, буд. 1, шляхом пошкодження вхідний дверей викрав майно, перелік якого вірно вказаний в обвинувальному акті. Викрадене майно він здав в пункті прийому металобрухту, від чого отримав матеріальну винагороду. Обвинувачений також пояснив, що він заявлений потерпілою цивільний позов визнає повністю, оскільки розуміє, що завдав крадіжкою їй матеріальні і моральні збитки. Зараз він влаштувався на роботу та буде поступово відшкодовувати завдану шкоду. При цьому, захисник обвинуваченого не оспорюючи обставин злочину та доведеності вини ОСОБА_6 в його вчиненні, заявив, що позов потерпілої має бути задоволений частково оскільки, заявлені суми перевищують обсяг доведених матеріальних збитків, а моральна шкода не відповідає принципам розумності.

Потерпіла ОСОБА_7 дала суду показання, що вона є ФОП та здійснює свою діяльність в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вночі з 02.04.2023 року по 03.04.2023 року в невикрадене майно, перелік якого вказаний в обвинувальному акті. В наявний час їй шкоду не відшкодовано, тому просила задовольнити її позов, а покарання призначити обвинуваченому, таке, що пов`язане з позбавленням волі.

Таким чином, допитавши потерпілу, обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винність ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисний корисливий злочин проти власності, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_6 має постійні місце реєстрації та проживання, працює неофіційно, дані щодо перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні, раніше не судимий.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_6 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його поведінку після вчинення злочину та щире каяття, дані про особу винного, те, що він заявив суду, що зробив для себе позитивні висновки та має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо, має постійне місце проживання та працевлаштування, хоча й неофіційне, за місцем проживання характеризується попередньо, перебуває у достатньо молодому віці та раніше не судимий, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_6 саме такого виду покарання.

В силу положень ч.1 ст.76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 , який був нею уточнений до початку судового розгляду, заявленого в рамках даного кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов, який був підтриманий в судовому засіданні, та в якому потерпіла просить суд про стягнення з ОСОБА_6 на її користь заподіяної майнової шкоди у розмірі 44500 гривень та моральної шкоди в розмірі 42000 гривень.

Сторона захисту в судовому засіданні заявила, що цивільний позов може бути визнаний в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 24500 гривень, в сумі, зазначеній в обвинувальному акті, моральна шкода на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В цивільному позові до ОСОБА_6 потерпіла зазначає, що обвинуваченим, внаслідок скоєного кримінального правопорушення, спричинено їй збиток на загальну суму 44500 гривень, а саме вартість зварювального апарату «Дніпро-М» - 2500 грн., який знаходився у чемодані чорного кольору, дві металеві пивні кеги, вартістю 3000 грн. кожна, пилосос марки «Самсунг», вартістю 4000 грн, холодильне обладнання «Inter» - 5000 грн., холодильне обладнання «Coca-Cola» - вартістю - 20000 грн., морозильна камера вартістю 6000 грн., компрес (двигун) з холодильника вартістю 1000 грн, крім того зазначила, що ОСОБА_6 пошкодив морозильну камеру, яка ремонту не підлягає та внаслідок чого зіпсувались продукти харчування, які зберігались у кафе-барі «Патєфон».

Суд, дослідивши позовну вимогу потерпілої про стягнення майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 44500 гривень, матеріали кримінального провадження, надані потерпілою докази в підтвердження позовних вимог, дійшов висновку, про те, що у цій частині позов потерпілої підлягає задоволенню частково, в сумі зазначеній в обвинувальному акті, а саме у сумі 24500 грн., оскільки сума матерілатної шкоди, заявлені у позові не доведена належними доказами, та потерпілою не виконано вимоги ст.ст.77-80 ЦПК України.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Суд вважає, що заявлена потерпілою ОСОБА_5 позовна заява про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 42000 грн. підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

В позовній заяві та в судовому засіданні, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, потерпіла зазначила через завдані кримінальним правопорушенням збитки вона вимушена була звернутись до лікаря в медичний дім «Одрекс» за отриманням медичної допомоги, оскільки вчинений відносно неї злочин спричинив загострення хронічної хвороби. В судовому засіданні потерпіла пояснила, що внаслідок вчиненого злочину порушився звичайний уклад її життя, вона змушена застосовувати додаткові зусилля для відновлення роботи її закладу та звичайного укладу її життя.

Зазначені потерпілою обставини в підтвердження завдання їй моральної шкоди пов`язує виникнення у неї моральних страждань, з неправомірними діями обвинуваченого.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_5 , а також приймаючи до уваги пасивну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу добровільного відшкодування спричиненої ним шкоди, який протягом тривалого періоду часу жодних спроб для відшкодування заподіяної шкоди у добровільному порядку не вживав без будь-яких на те об`єктивних причин, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілої за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої і не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_6 , який має відшкодувати потерпілій таку шкоду.

При цьому, суд констатує, що потерпіла не виконала визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довела перед судом заявлений нею розмір моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілій понесеної нею моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Потерпілою не доведено перед судом заподіяння їй моральної шкоди саме у розмірі, заявленому з позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої, з іншого.

За встановлених судом обставин та наведених підстав цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Питання про долю речових доказів, які визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановою старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП № 1 ГННП в Одеській області, суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, а саме: відеозаписи з відеокамер зовнішнього спостереження, які розташовані на фасаді будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська,111 та АДРЕСА_3 , слід залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази по справі:

- відеозаписи з відеокамер зовнішнього спостереження, які розташовані на фасаді будівлі за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 , залишити в матеріалах кримінального провадження, до якого він долучений.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_5 24500 (двадцять чотири тисячі п`ятсот) гривень, в якості відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень, в якості відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої 29500 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот) гривень.

В задоволенні решти позову ОСОБА_5 відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

29.05.2023

Єдиний унікальний номер справи: №522/7603/23

Номер провадження № 1-кп/ 522/1950/23

Головуючий суддя ОСОБА_1