Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

4 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи "Київський слідчий ізолятор" матеріали кримінального провадження № 0000043 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Чорнобиль Київської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.1111, ч.3 ст.1142 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 8 червня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.1111, ч.3 ст.1142 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у колабораційній діяльності, а саме, у добровільному зайнятті посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, та у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, у той час як така інформація не розміщувалась у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, що було вчинено в умовах воєнного стану, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.06.2023 за наслідками розгляду клопотання прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 06.08.2023 включно.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що посилання суду в ухвалі на тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , не є достатньою підставою для продовження тримання під вартою, а ризики переховуватись від суду, впливати на свідків та продовжити протиправну діяльність є припущеннями.

Так, суду відомо, що свідки сторони обвинувачення допитані, а свідки сторони захисту не є викривачами обвинуваченого. Тому реалізація права обвинуваченого на їх допит не може слугувати підставою для продовження строку тримання під вартою з посиланням на ризик впливу на них. На переконання захисника, суд виявив упередженість і дійшов помилкового висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між реалізацією обвинуваченим права на захист шляхом подання клопотання про допит свідків, які є його односельцями, і виникненням у зв`язку з цим ризику впливу.

Що стосується ризиків переховуватися від суду та продовжити протиправну діяльність, то вони повинні бути дійсними і підтверджені доказами. Захисник посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Комар та інші проти України", який, постановляючи, що мало місце порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірної тривалості досудового тримання під вартою, зазначив, що ці порушення виразились у: хиткості мотивів, що застосовуються судами; використанні припущень за відсутності будь-якої доказової бази про ризики переховування або перешкоджання правосуддю; відсутності оцінки особистої ситуації заявника, що зменшує ризик повторного вчинення злочину, змови або втечі; невивченні можливості застосування інших запобіжних заходів; невиконанні провадження з належною обачністю протягом періоду тримання під вартою. По відношенню до ОСОБА_7 , вважає, також вбачаються аналогічні порушення під час чергового продовження строку дії запобіжного заходу. Однак ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі суду не наведені будь-які докази існування цих ризиків. Не містить ухвала даних і про вивчення судом можливості застосування інших запобіжних заходів.

Разом з тим, ОСОБА_8 має постійне місце проживання в Україні і є громадянином України, не судимий, має родину, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків.

Також стверджує, що судом не було враховано практику ЄСПЛ, який наголосив, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, до того ж, такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (рішення у справі "Єлоєв проти України"); що існує презумпція на користь звільнення з-під варти, доводи за і проти такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними (рішення у справі "Смирнов проти Росії").

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КК України, переховуватись від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі "Панченко проти Росії").

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії"). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти "за"і "проти"наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (рішення у справі "Лабіта проти Італії").

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, оскільки відповідними санкціями передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк, відповідно, від 5 до 10 років і від 8 до 12 років, його вік, стан здоров`я, і дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду задля уникнення покарання.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на обставини вчинення інкримінованих злочинів, а саме, в період окупації частини території Київської області у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та повномасштабного вторгнення в Україну, воєнний стан, який досі триває, а також на суспільний резонанс вказаного кримінального провадження.

Крім того, суд першої інстанції вказав про існування ризику незаконно впливати на свідків, які є односельцями обвинуваченого і підлягають допиту.

Доводи захисника, що допиту підлягають свідки захисту, не спростовують висновки суду про можливість незаконного впливу на вказаних осіб, який з великою ймовірністю може бути вчинений з метою корегування їхніх показань. Та обставина, що прокурор не вказав у своєму клопотанні про цей ризик, не може бути підставою для скасування ухвали.

Такі обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ризики продовжують існувати, вони не зменшилися і виправдовують подальше тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів і дійшов до переконання про відсутність законних для цього підстав з урахуванням положень ч.6 ст.176, ч.4 ст.183 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , за наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і суд має право не визначити розмір застави.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 8 червня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3