Справа № 159/1758/23 Провадження №11-кп/802/616/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 12.02.2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави та цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експертів в сумі 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 72 (сімдесят дві) копійки.

Вирок суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 11.02.2023 року близько 20.40 години, всупереч вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відведення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі, що пролягає по вулиці Володимирській в місті Ковель Волинської області в напрямку руху до перехрестя вказаної вулиці з вулицею Незалежності, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожньої обстановки, стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п.2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. В результаті цього, на заокругленій ділянці вказаної автодороги, яка знаходиться в місці розташування житлового будинку №29, виїхав праворуч за межі проїзної частини дороги та, не впоравшись з керуванням вказаним вище транспортним засобом, допустив зіткнення з бар`єрним огородженням дороги (відбійником) та в подальшому, виїхавши на тротуар, скоїв наїзд на неповнолітніх пішоходів ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому вертлюжної западини справа, переломи крижової кістки з обох сторін у вентрально - каудальних відділах, пошкодження крижово-клубового з`єднання ліворуч, які згідно пункту 2.2.1.в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Крім цього, внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України неповнолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів середніх третин обох стегнових кісток зі зміщенням, поверхневу рану правого стегна, садна верхньої третини правого стегна, які згідно пункту 2.2.1.в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середні ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали перебуває грубе порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.1, Правил дорожнього руху України:

- п.2.3 (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.2.9 (а), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам;

- п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.286-1 КК України (а.с.102-104).

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, апеляційна скарга подається у зв`язку із істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості (п.3, 4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України).

Вказує на те, що судом першої інстанції не дотримано та неправильно застосовано норми матеріального права при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, що потягнуло застосування до останнього явно недостатніх заходів примусу, внаслідок їх м`якості. Вважає, що судом повною мірою не мотивовано можливість досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та запобіганню вчиненню ним нових злочинів за умови призначення заходу примусу у вигляді штрафу.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін (а.с.111-115).

На адресу Волинського апеляційного суду 11.08.2023 року від представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_12 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вважає вирок суду законним. Просить апеляційну скарги прокурора залишити без задоволення, а вирок - без змін (а.с.120).

Від обвинуваченого ОСОБА_7 на адресу Волинського апеляційного суду 15.08.2023 року надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною, такою, що ґрунтується виключно на припущеннях та суб`єктивній оцінці прокурором дійсних обставин справи, зважаючи на певні обставини та їх відповідне правове обгрунтування. Просить у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити повністю, а вирок залишити без змін (а.с.123-125).

На адресу Волинського апеляційного суду 15.08.2023 року від законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_13 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вважає вирок суду законним та обгрунтованим. Вказує на те, що вона з обвинуваченим погодили порядок відшкодування останнім завданої потерпілій ОСОБА_11 внаслідок ДТП шкоди. Будь-яких претензій до ОСОБА_7 не має і просить залишити в силі вирок суду. Просить апеляційну скарги прокурора залишити без задоволення, а вирок залишити без змін (а.с.130).

В судове засідання не з`явилися неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 , її законний представник ОСОБА_14 та представник ОСОБА_12 , неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 та її законний представник ОСОБА_13 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження.

В поданих заперечення на апеляційну скаргу представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_12 вказав про те, що не бажає брати участь в апеляційному розгляді.

Від інших учасників які не з`явилися в судове засідання на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , її законного представника ОСОБА_14 та представника ОСОБА_12 , неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 та її законного представника ОСОБА_13 . Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку прокурора, яка свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286-1 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази які судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення, у вчиненому щиро розкаявся і просив суворо не карати.

В судовому засіданні суду першої інстанції неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 підтвердила, що 11.02.2022 року, біля 22 години, вона і її подруга ішли тротуаром по вулиці Володимирській міста Ковеля, і в цей час на них було скоєно наїзд автомобілем в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження та втратила свідомість, а тому більше про обставини дорожньо-транспортної пригоди нічого пояснити не могла. Вказала, що з приводу отриманих травм стаціонарно лікувалась в медичному закладі певний час. Не заперечувала, що обвинувачений відвідував її в лікарні та приносив свої вибачення за скоєне. Ні вона, ні її законний представник будь-яких претензій до ОСОБА_7 не мають.

В поданій суду першої інстанції письмовій заяві законний представник потерпілої ОСОБА_14 вказала, що немає будь-яких претензій до обвинуваченого, оскільки з ним примирилась та просила звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України (а.с.53). Подала письмове клопотання про залишення позову по відшкодуванню моральної шкоди без розгляду у в зв`язку з позасудовим його врегулюванням (а.с.54).

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 та її законний представник ОСОБА_13 в судове засідання суду першої інстанції не з`явились, письмово повідомивши, що будь-яких претензій до обвинуваченого вони не мають та просили звільнити останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням на підставі ст.46 КК України (а.с.27).

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого, неповнолітньої потерпілої ОСОБА_14 та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Щодо доводів прокурора про те, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, то вони є обґрунтованими.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, обставини його вчинення, і наслідки завдання неповнолітнім потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, та безпідставно призначив обвинуваченому основне покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість.

За таких обставин вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому апеляційний суд вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати і ухвалити новий вирок на підставі вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

За змістом ч.1 ст.69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують його покарання та інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину визнав повністю, характеризується позитивно за місцем проживання, неодружений, відшкодував потерпілим завдану шкоду та відшкодував витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд відносить визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди та примирення з потерпілими.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , апеляційним судом не встановлені.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка претензій до обвинуваченого не мала.

Між тим, така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно за місцем проживання, неодружений, апеляційний суд на підставі ч.1 ст.69 КК України вважає за можливе призначити ОСОБА_7 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, у виді арешту строком на 6 місяців рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує також і конкретні обставини скоєного кримінального правопорушення та його наслідки завдання двом неповнолітнім потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 414, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді