Справа №592/8254/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/282/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Погроза вбивством
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 вересня 2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 21.07.2011 року вироком Сумського районного суду Сумської області за ч.2 ст. 289, ст..69 КК України до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 в якій він просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.09.2021 року, змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.129 КК України, у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік на підставі ст.75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 129 ч.1 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту прибуття ОСОБА_8 до установи відбуття покарання.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказував, що висновки суду щодо того, що обвинувачений не визнає свою вину не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_8 під час досудового слідства та під час судового розгляду повідомляв фактичні обставини злочину, однак в силу своєї юридичної необізнаності не вважав свої дії погрозою вбивства, а вважав що робив звичайне залякування, за яке не передбачено кримінальної відповідальності.

Зазначав, що за час проведення досудового слідства ОСОБА_8 вже багато разів пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, ОСОБА_8 у скоєному щиро розкаявся.

Звертав увагу на те, що факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, доказів перебування обвинуваченого у стані сп`яніння під час скоєння ним кримінального правопорушення не має.

Вказував, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом із цивільною дружиною та має доньку 2019 року народження, на обліку у психлікарні не перебуває.

Вважав,що з урахуванням усіх вищезазначених характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст..75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Зазначав, що з урахуванням того факту, що санкція статті передбачає більш м`яке покарання, суд фактично призначив майже максимальне покарання в межах санкції статті, що не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 16.05.2021 близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебуваючи в загальному коридорі на п`ятому поверсі гуртожитку (будинку для малосімейних) за адресою: АДРЕСА_1 , стукав у двері кімнати № 511 , де проживає ОСОБА_10 , з яким у нього склались неприязні стосунки. Так як йому дверей ніхто не відчинив, то він припинив стукати та пішов у власних справах.

17.05.2021 близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_8 , повернувся додому, вирішив продовжити з`ясовувати стосунки з ОСОБА_10 , та почав стукати руками та ногами у двері кімнати останнього, намагаючись їх відчинити. ОСОБА_10 , підійшов до своїх дверей та поклав на них ліву руку, зробив зауваження ОСОБА_8 .

Перебуваючи в коридорі квартири за вищевказаною адресою ОСОБА_8 в ході конфлікту, що виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання шкідливих наслідків, у виді виклику у потерпілого почуття неспокою і тривоги за своє життя, заважаючи його нормальній життєдіяльності, висловив погрозу вчинити його вбивство. ОСОБА_8 , бажаючи продемонструвати реальність погрози, з метою залякування, висловлюючись нецензурною лайкою в адресу потерпілого, погрожував потерпілому фізичною розправою та вбивством, після чого, тримаючи у руках сокиру, наносив нею удари по дверям, які тримав потерпілий, при цьому, наніс один удар сокирою, яку тримав у руках по руці ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді садна на тильній поверхні лівої кисті в проекції 5-ї п`ясної кістки, яке згідно висновку судово-медичного експерта № 362 від 31.05.2021 р., являється легким тілесним ушкодженням, при цьому ОСОБА_10 сприйняв дії ОСОБА_8 як реальну погрозу вбивством. Погрожуючи потерпілому вбивством, ОСОБА_8 усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді виклику у ОСОБА_10 почуття неспокою і тривоги за своє життя та бажав їх настання, а тому діяв з прямим умислом.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок суду змінити та звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог скарги захисника заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 129 КК України, як погрозу вбивством за встановлених місцевим судом обставин, викладених у вироку, захисником в апеляційній скарзі не оскаржується, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо призначеного обвинуваченому покарання, з яким захисник не погоджувався, вважав суворим і просив від нього звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з випробуванням, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання вказаних вимог закону суд першої інстанції в цілому дотримався.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного, який не працює, його донька ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 - перебуває під наглядом і вихованням соціальних служб за рішенням суду, свою провину в інкримінованих йому діях ОСОБА_8 не визнає, неодноразово переставав перед судом за вчинення корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується вкрай негативно як особа, що неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, зловживає алкогольними напоями, порушує громадський порядок, також те, що ОСОБА_8 з`являвся в судові засідання в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів зазначає, що міра покарання, призначена судом першої інстанції за ч.1 ст.129 КК України не є максимальною, яка визначена в санкції даної статті КК та призначена судом з врахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, разом з тим достатня для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження нових злочинів, тому доводи захисника про те, що призначене покарання не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Що стосується доводів захисника про можливість звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробуванням застосувавши положення ст. 75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як підстави для звільнення захисник вказував те, що ОСОБА_8 під час досудового слідства та під час судового розгляду повідомляв фактичні обставини злочину, однак в силу своєї юридичної необізнаності не вважав свої дії погрозою вбивства, а вважав що робив звичайне залякування, за яке не передбачено кримінальної відповідальності, обвинувачений вже багато разів пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, ОСОБА_8 у скоєному щиро розкаявся, факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, доказів перебування обвинуваченого у стані сп`яніння під час скоєння ним кримінального правопорушення не має, а також те, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом із цивільною дружиною та має доньку 2019 року народження, на обліку у психлікарні не перебуває.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в сукупності з вказаними доводами апелянта колегія суддів вважає їх безпідставними та не достатніми для того, щоб звільнити обвинуваченого від призначеного йому судом першої інстанції покарання з випробуванням.

Так, згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, рішення суду для звільнення особи від відбування покарання є не обов`язком суду, а його правом, в тому разі коли суд встановить безумовні підстави того, що виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства, що обвинувачений може стати на шлях виправлення не будучи позбавленим волі.

В даному випадку, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, що до цього він вже 4 рази відбував покарання за вчинення злочинів які носять умисний характер. Вказане свідчить про відсутність в особи бажання ставати на шлях виправлення, не порушувати закон.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_8 під час досудового слідства та під час судового розгляду повідомляв фактичні обставини злочину, однак в силу своєї юридичної необізнаності не вважав свої дії погрозою вбивства, а вважав що робив звичайне залякування, за яке не передбачено кримінальної відповідальності, обвинувачений вже багато разів пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, ОСОБА_8 у скоєному щиро розкаявся, колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надавав в судовому засіданні першої інстанції, разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно ст..68 Конституції України «Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.»

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки: проживає разом із цивільною дружиною та має доньку 2019 року народження, на обліку у психлікарні не перебуває, то колегія суддів визнає їх необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Разом з тим колегія суддів вважає слушними доводи захисника про те, що факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, доказів перебування обвинуваченого у стані сп`яніння під час скоєння ним кримінального правопорушення не має.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме обвинувального акту, відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_8 у ході досудового розслідування не встановлено. Тобто перебування обвинуваченого ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння не було доведено на стадії досудового розслідування, підтверджено документально (висновком лікаря тощо), а судом, в порушення ст.374 КПК України, ґрунтувалось тільки на показах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Тому, керуючись п.2 ч.1 ст.407, ч.1 ст.408 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку Ковпаківського районного суду м. Суми посилання суду на обставину, що обтяжує покарання шляхом, зміни вироку в цій частині, оскільки така зміна не погіршує становища обвинуваченого.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що зміна вироку суду не впливає на правильність висновків суду про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо тільки в умовах здійснення нагляду за його поведінкою з обов`язковим залученням до праці і необхідним буде призначення обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК України покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Враховуючи те, що вирок Ковпаківського районного суду від 23.09.2021 року відносно ОСОБА_8 колегія суддів вирішила змінити з вищевказаних підстав, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.09.2021 року, відносно ОСОБА_8 , змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам.

Виключити з мотивувальної частини вироку висновок суду про наявність у ОСОБА_8 як обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Суми залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4