Номер провадження: 11-кп/813/874/23
Справа № 500/7556/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2022 року в кримінальному провадженні №0002401 від 08.09.2018 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23 липня 2015 року Приморським районним судом міста Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік;

- 04 лютого 2016 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; згідно ч.4 ст.70 КК України до покарання за цим вироком частково призначене невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року у виді 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.71 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2016 року у виді п`яти років позбавлення волі і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з часу набрання вироком законної сили та фактичного його затримання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі строк тримання його під вартою за попереднім вироком з 09.03.2019 року до 18.09.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

З набранням вироком законної сили, з метою його виконання визначено ОСОБА_7 затримати та взяти під варту.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з оскарженим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

11.08.2018 року, о 21:48 год., ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став, продовжив свою злочинну діяльність, знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності, а саме знаходячись в магазині «Єва» товариства з обмеженою відповідальністю «Руш» (далі: ТОВ «Руш»), розташованого по вулиці Пушкіна, будинок № 56-А в місті Ізмаїл Одеської області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які могли б помітити та запобігти його злочинним намірам та діям, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, вчиняючи дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав з вітрини вищевказаного магазину жіночу туалетну воду торгової марки «Armand Basi in Red» об`ємом 100мл вартістю 1599грн, яка належить ТОВ «Руш», чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Обвинувачений вказує, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, а докази є недопустимими. Вважає, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини щодо предмету злочину та вартості завданої шкоди, а також вважає, що допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі просив здійснити розгляд без його участі, та за відсутності захисника ОСОБА_8 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду до судового засідання не з`явився, в телефонному режимі повідомив, що не бажає примати участь в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний розгляд також здійснено без участі представника потерпілого ТОВ «РУШ» ОСОБА_9 , яка до судового засідання не з`явилась, надіслала клопотання про розгляд за її відсутності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 не визнав свою вину та зазначив, що того дня він заходив до магазину «Єва» ТОВ «Руш», розташованого по вул. Пушкіна, буд. № 56-А в м. Ізмаїл Одеської області, бажаючи придбати подарунок на день народження своїй тітці. Однак, продавців в магазині не було, та він дійсно взяв з полиці якусь жіночу туалетну воду, яка він вважає коштувала близько 150 грн. Після чого вийшов з магазину та на камеру відео спостереження сказав, що пізніше розрахується за туалетну воду. Обвинувачений пояснив, що так зробив, оскільки не бажав викрадати туалетну воду. В подальшому туалетну воду подарував тітці, а через деякий час від працівників поліції дізнався, що туалетна вода коштувала більше 1500 грн. Також обвинувачений повідомив, що за туалетну воду розрахувалася його мати вже у вересні місяці 2018 року, після того як його викликали до поліції. Раніше не розрахувався, тому що не був в районі магазину. Сплатили більше за туалетну воду тому, що вважали, що треба відшкодувати магазину моральну шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

Водночас, обвинувачений та його захисник до суду апеляційної інстанції клопотання про дослідження доказів не подавали, обвинувачений лише висловив незгоду з висновками суду, зробленими на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, з аналізу яких суд дійшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а тому апеляційний розгляд проводиться в межах доводів апеляції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам КПК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим за ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції послався на показання представника потерпілого ТОВ «РУШ» - ОСОБА_9 , яка дала суду послідовні та логічні показання щодо дати, місця та обставин скоєного відносно ТОВ «РУШ» злочину.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_9 пояснила, що в серпні 2018 року адміністратор магазину «Єва» ТОВ «Руш», розташованого по вул.Пушкіна, буд.56-А в м. Ізмаїл Одеської області повідомила, що зникла жіноча туалетна вода торгової марки «Armand Basi in Red», об`ємом 100 мл, вартістю 1599 грн. Переглянувши відео з камер відеоспостереження, побачили, що молодий чоловік взяв зі стенду, де продавалася саме туалетна вода торгової марки «Armand Basi in Red» один флакон та швидко вийшов з магазину не розрахувавшись. В цьому чоловікові вона впізнала обвинуваченого. Представник потерпілого вказала, що згідно документації магазину така туалетна вода коштує 1599 грн. В подальшому, мати обвинуваченого розрахувалася за викрадену ним туалетну воду.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання представника потерпілого ОСОБА_9 допустимим доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскільки показання представника потерпілого об`єктивно підтверджуються показами свідків у кримінальному провадженні, а саме показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що в вечірній період часу, 11.08.2018 року, вона разом з іншими працівниками магазину «Єва» ТОВ «Руш», розташованого по вул. Пушкіна, буд.56-А в м.Ізмаїл Одеської області, проводили перевірку, та почули, що спрацював магнітний детектор. Після побачили чоловіка, який вибіг з магазину. В цьому чоловікові вона впізнала обвинуваченого. В подальшому повідомила про цю обставину директору магазину - ОСОБА_9 , разом з якою переглядали відео з камер відеоспостереження, та побачили, що ОСОБА_7 взяв зі стенду магазину, де продавалася туалетна вода торгової марки «Armand Basi in Red» один флакон та швидко вийшов з приміщення не розрахувавшись. Свідок вказала, що згідно документації магазину така туалетна вода коштує 1599 грн. Пізніше мати обвинуваченого розрахувалася за викрадену ним туалетну воду.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 11.08.2018 року її син - обвинувачений ОСОБА_7 подарував тітці, в якої був день народження, якусь туалетну воду, яку саме вона не бачила. Після чого син їй повідомив, що у нього не було грошей, щоб розрахуватися за туалетну воду, та він сказав, що розрахується пізніше. Однак, в подальшому, у вересні місяці, вона самостійно розрахувалась в магазині «Єва» за вищевказану туалетну воду, яку взяв її син.

Показання представника потерпілого ОСОБА_9 також об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом доказів, які були здобуті в межах кримінального провадження на стадії досудового розслідування, що є достатнім для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, а саме:

-заявою ОСОБА_9 від 07.09.2018 року про те, що 11.08.2018 року невідома особа в магазині «Єва» по вул. Пушкіна, буд. 56 таємно шляхом вільного доступу викрала туалетну воду «Armand Basi in Red», 100 мл, вартістю 1599грн;

-протоколом огляду місця події від 07.09.2018 року та фото таблицею до нього, з яких вбачається місце вчинення злочину, а саме магазин «Єва» по вул. Пушкіна, буд.56 в м. Ізмаїл, вітрина з парфумами торгової марки «Armand Basi in Red», вартість флакону 100 мл складає 1599грн;

-довідкою ТОВ «Руш» про те, що вартість жіночої туалетної води «Armand Basi in Red» об`ємом 100 мл складає 1599 грн.;

-відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Єва» по вул. Пушкіна, буд.56 в м. Ізмаїл від 11.08.2018 року, переглянутим судом першої інстанції, який був виданий ОСОБА_9 11.09.2018 року та протоколом перегляду вказаного відеозапису від 13.09.2018 року та фото таблицею до нього, з яких вбачається як людина схожа на обвинуваченого ОСОБА_7 входить до магазину, підходить до стелажів, бере коробку білого кольору, з коробкою виходить з магазину.

Колегія суддів, враховує той факт, що в суді першої інстанції та в своїй апеляційній скарзі обвинувачений фактично не заперечує того, що зайшовши до магазину «Єва» ТОВ «РУШ», він взяв з полиці туалетну воду, та не розрахувавшись за неї, залишив вказаний магазин. Однак, вважає, що це не була крадіжка та ставить під сумнів правильність викладених у вироку обставин щодо вартості туалетної води, стверджуючи, що вона коштувала менше ніж 170 грн., а також її назви.

Разом з тим, колегія суддів вважає вказані доводи обвинуваченого безпідставними, оскільки вони спростовують доказами у кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції вірно надав критичної оцінки показам обвинуваченого про невизнання своєї винуватості, з посиланням на дешевшу вартість туалетної води. Суд зазначив, що вказані доводи обвинуваченого спростовується відеозаписом з камер відео спостереження, з якого вбачається, що обвинувачений взяв коробку саме з полки, де перебувала туалетна вода торгової марки «Armand Basi in Red», протоколом огляду місця події, згідно до якого зафіксована саме ця вітрина та вартість туалетної води та довідкою ТОВ «Руш» про вартість туалетної води. Суд зазначив, що відповідно вказаних доказів поза всякого сумніву доводиться факт того, що ОСОБА_7 викрав саме жіночу туалетну воду торгової марки «Armand Basi in Red» об`ємом 100 мл. Також суд врахував, що в своїх поясненнях сам обвинувачений фактично визнав, що скоїв крадіжку, бо за товар не розрахувався, а відшкодувала шкоду його мати, вже після звернення представника потерпілого до поліції, що підтверджується фіскальними чеками від 14.09.2018 року.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 вартості туалетної води, ствердження, що вона коштувала менше 170 грн, з посиланням на норми ст.51 КУпАП, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вартість туалетної води підтверджується вищевказаними документами, а також показами представника потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 .

Тому доводи обвинуваченого про те, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки не дослідив обставини щодо предмету злочину та вартості завданої шкоди, колегія суддів визнає безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно наявних в матеріалах кримінального провадження фіскальних чеків від 14.09.2018 року вбачається, що магазину «Єва» матір`ю обвинуваченого сплачено більше 1500 грн, та логічно виникає питання, якщо обвинувачений стверджує, що туалетна вода коштує менше 170 грн, то чому ж було відшкодовано саме таку суму, яка дорівнює вартості туалетної води викраденої згідно пред`явленого йому обвинувачення.

Вказану поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 суд сприймає як намагання уникнути кримінальної відповідальності.

Доводи обвинуваченого про те, що він не мав умислу на викрадення туалетної води та в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються доказами у кримінальному провадженні. Посилання обвинуваченого на те, що він на камеру відео спостереження сказав, що потім ніби розрахується, не спростовує доведеності факту скоєння ним злочину.

Твердження обвинуваченого стосовно того, що у справі відсутній потерпілий, а ОСОБА_9 безпідставно наділено правами потерпілого, колегія суддів визнає безпідставними.

Посилання обвинуваченого на те, що в магазині «Єва» після встановлення факту крадіжки не була проведена інвентаризація, а також відсутнє підтвердження, що в магазині була встановлена нестача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина не спростовує факту скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого про недопустимість доказів у кримінальному провадженні є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, сукупність наведених у вироку доказів спростовує доводи обвинуваченого про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Доводи обвинуваченого щодо невідповідності вироку суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на матеріалах справи та зводяться до формальної незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив та проаналізував всі докази в їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені надані стороною обвинувачення докази, а порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до нетяжких злочинів, конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчинення, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання, а саме відшкодування матеріальної шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, останній раз 04.02.2016 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; згідно ч.4 ст.70 КК України до покарання за цим вироком частково призначене невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року у виді 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що цей злочин, який було скоєно 11.08.2018 року, обвинувачений вчинив в період звільнення його від покарання з випробуванням, та дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.71, 72 КК України.

Колегія суддів також враховує, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.04.2021 року відмовлено в задоволенні подання Ізмаїльського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» Одеської області про звільнення ОСОБА_7 за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2016 року від призначеного покарання з випробуванням, після закінчення строку (справа №500/5161/15-к, провадження №1-в/946/46/21). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.07.2021 року вказану ухвалу залишено без змін (провадження №11-кп/813/15229/21) (а.п.148-152).

Враховуючи вказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України призначення остаточного покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не містять у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2022 року, яким ОСОБА_7 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4