Дата документу 04.05.2023Справа № 554/711/23
Провадження № 1-кп/554/977/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«04» травня 2023 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0002092 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 190 КК України.

Ухвалою суду від 27.01.2023 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

09.03.2023 року від обвинуваченого ОСОБА_3 надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, а також закриття кримінального провадження.

Клопотання обґрунтоване тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є нетяжким кримінальним правопорушенням. З моменту вчинення кримінальних правопорушень, минуло більше п?яти років, а отже, з урахуванням вимог ст. 49 КК України, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності, у зв?язку із закінченням строків давності. Крім того, з постанови старшого слідчого Октябрського ВП ГУНП в Полтавській області від 16.02.2016 року про зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук, вбачається, що його було оголошено в розшук, у зв?язку із тим, що місце його перебування було невідоме. Однак розшук було оголошено незаконно. Крім того, Полтавським апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 15.12.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, було встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять жодного документу про належне повідомлення його про виклик до слідчого, тобто даних, що він дійсно умисно ухилявся від органів досудового розслідування. Також зазначено, що не вбачається, що мало місце законне оголошення у розшук, а повідомлення про підозру не вручено відповідно до положень процесуального законодавства (ухвала суду від 17.01.2023). Враховуючи, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства, а необґрунтоване зупинення досудового розслідування, у зв?язку із розшуком, не свідчить про ухилення від слідства, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений повністю підтримав доводи та вимоги свого клопотання та просить його задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зазначила, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 190 КК України, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є нетяжким кримінальним правопорушенням. З моменту вчинення кримінальних правопорушень, минуло більше п?яти років, а отже, з урахуванням вимог ст. 49 КК України, ОСОБА_3 може бути звільнений від кримінальної відповідальності, у зв?язку із закінченням строків давності. Крім того, з постанови старшого слідчого Октябрського ВП ГУНП в Полтавській області від 16.02.2016 року про зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук, вбачається, що ОСОБА_3 було оголошено в розшук, у зв?язку із тим, що місце його перебування було невідоме. Разом з тим, матеріали провадження не містять належних доказів того, що ОСОБА_3 умисно ухилявся від органів досудового розслідування, що повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_3 відповідно до вимог процесуального законодавства. Матеріалами провадження також не підтверджується, що мало місце законне оголошення в розшук ОСОБА_3 . Вказане також зазначено в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 17.01.2023. Враховуючи, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення будь-яких дій, спрямованих на ухилення від органів досудового розслідування, з урахуванням висновків ВС, викладених у постановах від 05.04.2021 року (справа №328/1109/19), від 735/1121/20 від 02.02.2023, ОСОБА_3 може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В підготовче судове засідання потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не з?явились, від них надійшли заяви, відповідно до яких останні просять проводити підготовче судове засідання за їх відсутності, не заперечують проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 190 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності.

В підготовче судове засідання потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не з?явились з невідомої суду причини, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені належним чином. Прокурором були надано відомості про перетин державного кордону вказаними особами /а.с.22-23/. На їх адресу, зазначену в обвинувальному акті, також надсилались листи з повідомленням про надходження до суду клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв?язку із закінченням строків давності, з метою з?ясування думки потерпілих з приводу означеного клопотання /а.с.38-39/.

Проте, жодної відповіді від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на адресу суду не надійшло.

Суд зазначає, що для ст. 49 КК України характерно з?ясування думки потерпілого щодо застосування звільнення від кримінальної відповідальності, проте у матеріально-правовому аспекті зміст думки значення не має, а у процесуально-правовому аспекті юридичне значення має лише факт її з?ясування безвідносно змісту в силу імперативного характеру підстави звільнення від кримінальної відповідальності. Вказаний обов?язок судом було виконано та всі необхідні дії для з?ясування думки потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо поданого клопотання були виконані, а враховуючи розумність строків розгляду кримінального провадження, необхідність невідкладного розгляду такого клопотання (ч.4 ст. 286 КПК України) та право потерпілого приймати участь в судових засіданнях, а не його обов?язок, суд вважає можливим розглянути відповідне клопотання без участі потерпілих.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, у зв?язку із закінченням строків давності, зазначивши, що вказані злочини ОСОБА_3 скоїв під час перебування на іспитовому строці за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 28.01.2014 року. ОСОБА_3 був обізнаний про вказане кримінальне провадження відносно нього, оскільки 13.08.2015 року надавав пояснення, в яких підтверджував факт вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_9 . Пізніше відносно нього надійшли ще три заяви за аналогічними обставинами. ОСОБА_3 вийшов на зв?язок зі слідчим та обіцяв прийти, однак потім перестав виходити на зв?язок, на телефонні дзвінки не відповідав, про що в матеріалах провадження маються відповідні рапорти. 30.01.2016 року було складено повідомлення про підозру та у встановленому законом порядку направлено її за місцем проживання ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 не з?явився за викликом слідчого, що підтверджується відповідним супровідним листом. 16.02.2016 року ОСОБА_3 було оголошено у розшук та зупинено досудове розслідування, у зв?язку із тим, що останній за місцем проживання не мешкав, до слідчого не з?являвся, місце його перебування було не відоме ні родичам, ні слідству. Оскільки, обвинувачений ухилявся від досудового розслідування, відповідно до вимог ч.2 ст. 49 КК України перебіг строку давності зупинився, а тому, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності лише, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення, минуло п`ятнадцять років. В даному випадку такий строк не минув, а отже ОСОБА_3 не може бути звільнено він кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Дослідивши доводи клопотання, думку обвинуваченого, його захисника, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: закрити провадження у випадках, встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8, 10 частини 1 або частиною 2 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 4 ст. 286 КПК України визначено що, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом?якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 12 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінальних правопорушень), залежно від ступеня тяжкості, злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Враховуючи санкцію статті ч.2 ст. 190 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінальних правопорушення) вказаний злочин, залежно від ступеня тяжкості, був злочином середньої тяжкості

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01.07.2020 року, внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі до ст. 12 КК України.

Так, згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 12 КПК України (в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року), кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Таким чином, враховуючи санкцію ч.2 ст. 190 КК України, вказане кримінальне правопорушення, є нетяжким злочином.

З вимог ч.ч. 1,2 ст. 44 КК України вбачається, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до вимог ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п?ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п?ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином, зі змісту ст. 49 КК України вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності є обов?язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового розслідування або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину.

З аналізу вимог ст. ст. 12, 49 КК України можна дійти висновку, що ОСОБА_3 може бути звільнений від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення ним кримінальних правопорушень і до дня набрання вироком законної сили минуло п?ять років.

Крім того, судом встановлено, що 30.01.2016 року досудове розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було зупинено та оголошено його розшук.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з?явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п?ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п?ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності, у зв?язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК), пов?язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення досудового розслідування, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від досудового розслідування.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК розуміються будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез?явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв?язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з?явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження. При з?ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов?язана з?являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов?язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов?язку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Отже підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від досудового розслідування, так і з інших причин коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування, у зв?язку з розшуком підозрюваного, саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від нього. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України, у такому випадку обов?язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від досудового розслідування.

Такої ж позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 року (справа № 551/403/16-к, провадження № 51-309км19).

Також колегією суддів Третьої судової палати ККС у постанові від 24 липня 2019 року (справа № 725/2356/16-к, провадження № 51-2780км18) зауважено, що закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності (ч. 2 ст. 49 КК), пов?язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення досудового слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Крім того, колегія суддів Першої судової палати ККС у постанові від 19 червня 2018 року (справа № 659/234/16-к, провадження № 51-58км17) вказала, що з`ясовуючи, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила кримінальне правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Досліджуючи надані прокурором в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, судом було встановлено, що вони не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_3 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування.

Та обставина, що ОСОБА_10 був обізнаний про наявність вказаного кримінального провадження відносно нього, оскільки 13.08.2015 року надавав пояснення, в яких підтверджував факт вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_9 , не приймається судом до уваги, оскільки надаючи таке пояснення ОСОБА_3 не мав кримінально-процесуального статусу особи, що вчинила кримінальне правопорушення, а отже не був зобов`язаний з`являтись до відповідних органів за викликом або перебувати в межах їх досяжності.

Повідомлення про підозру ОСОБА_3 за ч.2 ст. 190 КК України не містить підпису особи.

Копія супровідного листа про направлення повідомлення про підозру ОСОБА_3 не є підтвердженням про вручення підозри ОСОБА_3 відповідно до положень процесуального законодавства.

Суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 42 КПК України визначено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Підозрюваному, обвинуваченому, згідно з ч. 8 ст. 42 КПК України вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення.

Відповідно до ч.1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Таким чином, належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження виконання встановленого порядку вручення повідомлення про підозру ОСОБА_3 матеріали кримінального провадження не містять, а тому суд вважає, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 мав статус підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Надані прокурором в судовому засіданні рапорти та інші докази на підтвердження його доводів носять формальний характер.

Матеріалами провадження жодним чином не підтверджується законне оголошення в розшук ОСОБА_3 та зупинення досудового розслідування, у зв?язку із не встановленням місця перебування останнього.

Таких саме висновків дійшов Полтавський апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Октбярського районного суду м. Полтави від 15.12.2022 про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою (ухвала суду від 17.01.2023 року).

Таким чином, жодних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 вчиняв умисні дії направлені на ухилення від органу досудового розслідування, матеріали кримінального провадження не містять, відсутні підстави вважати, що мало місце законне оголошення в розшук ОСОБА_3 та зупинення досудового розслідування.

Підстав стверджувати протилежне у суду немає.

Отже, п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 190 КК України, закінчився, матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_11 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від органу досудового розслідування, до закінчення, зазначених у ч. 1 ст. 49 КК, строків, обвинувачений не вчинив нового кримінального правопорушення, що у своїй сукупності, із зазначеним вище, свідчить про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Суд, відповідно до положень ч.3 ст. 285 КПК України, роз`яснив обвинуваченомусуть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Також, обвинуваченому роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не є закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав та роз`яснив його право на проведення судового провадження у повному обсязі в загальному порядку.

Обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Тож, враховуючи клопотання обвинуваченого, його згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, та інші вищевикладені обставини, суд вважає можливим задовольнити заявлене клопотання.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 284, 285, 286, 288, 314, 369-372 КПК України, ст. ст. 4, 5, 12, 44 49 КК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 190 КК України від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 190 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 49 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Октябрського районного суду

м. Полтави: ОСОБА_1