ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3407/23 Справа № 932/2960/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000164 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 листопада 2023 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

З апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він вважає ухвалу суду незаконною, просить клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, так як прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Стверджує, що він більше 2 років 7 місяців перебуває під вартою.

Зазначає, що на його утриманні знаходяться дружина та донька, які є особами з інвалідністю, при цьому його донька страждає на певне захворювання, двоє онуків, 9 та 14 років, окрім того, він також є особою з інвалідністю, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше не судимий, майновий стан - задовільний, претензій до нього ніхто не має.

Посилається на те, що він не має наміру переховуватися від суду, також свідки і потерпілі вже допитані судом.

Окрім того, судом не враховано, що двоє незнайомих йому людей напали на нього вдома, а тому зазначене свідчить, що він діяв з метою самооборони.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року ОСОБА_6 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13 листопада 2023 року включно.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я іншої особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його вини, є підстави вважати, що наявний ризик переховування від суду.

Від обвинуваченого, захисника та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого, захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0000164 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою суду від 18.02.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Судом першої інстанції в судовому засіданні 15.09.2023 року відповідно до ч.3 ст.331 КПК України було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Розглядаючи вказане питання, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я іншої особи, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, та особу обвинуваченого, а тому судом обгрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки вказаний ризик був зазначений прокурором в судовому засіданні, встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне вбивство двох або більше осіб, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленому ризику, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлений ризик; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

Посилання обвинуваченого на те, що прокурором не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з технічного запису судового засідання від 15.09.2023 року вбачається, що судом першої інстанції було розглянуто питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, на підставі чого прокурором було заявлено усне клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 із зазначенням певних ризиків та їх обгрунтуванням.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 більше 2 років 7 місяців перебуває під вартою не слушними, оскільки з ухвали суду вбачається, що тривалість розгляду справи також пов`язана з тим, що розглядаються клопотання сторони захисту щодо надання суду додаткових доказів.

Твердження обвинуваченого, що на його утриманні знаходяться дружина та донька, які є особами з інвалідністю, при цьому його донька страждає на певне захворювання, двоє онуків, 9 та 14 років, окрім того, він також є особою з інвалідністю, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше не судимий, майновий стан - задовільний, претензій до нього ніхто не має, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик.

Посилання обвинуваченого на те, що двоє незнайомих йому людей напали на нього вдома, а тому зазначене свідчить, що він діяв з метою самооборони, - не може бути взяте до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4