Номер провадження: 11-кп/813/252/23
Справа № 523/3007/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2019 у кримінальному провадженні №0000585, внесеному до ЄРДР 05.12.2013 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим йому звинуваченням за ч. 2 ст. 286 КК України, в зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільні позови ОСОБА_12 та ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_8 визнаний невинуватим та виправданий за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

25 жовтня 2007 року о 22.00 год. ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 (б), 10.1, 12.4 та 12.1 «Правил дорожнього руху» України.

Порушення виразилися в тому, що в зазначений день та час, в темну пору доби ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем Пежо-407, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по автошляху М-05 Київ-Одеса з смт. Іванівка Одеської області в напрямку м. Одеса.

В зв`язку з капітальним ремонтом автомобільного шляху М-05 Київ-Одеса на ділянці від 402 км+300 м до 464 км+122 м було організовано двосторонній рух по лівій проїжджій частині автодороги, про що інформували розташовані дорожні знаки 1.26 «Двосторонній рух», 1.37 «Дорожні роботи», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості».

Проявляючи злочинну самовпевненість, не враховуючи нічний час доби, погодні умови - дощ і густий туман, а також дорожню обстановку, згідно якої водіям належало діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», згідно з яким на вказаній ділянці дороги заборонялося рухатись зі швидкістю, що перевищує 70 км/год, ОСОБА_8 продовжував рух із значним перевищенням швидкості.

Попереду автомобіля марки Пежо-407 під керуванням ОСОБА_8 в попутному напрямку, з дотриманням передбачених Правил дорожнього руху, рухався автомобіль марки ВАЗ-2106, 1984 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 .

Нехтуючи вищевказаними вимогами Правил дорожнього руху України, ОСОБА_8 25.10.2007 близько 22.00 год., проявляючи злочинну недбалість, керуючи автомобілем марки Пежо-407 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 456 км+5,5м автомобільної дороги М5 Київ-Одеса з перевищенням допустимої швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не прийняв міри для зменшення швидкості або зупинки транспортного засобу, не вибрав безпечну швидкість руху, при якій він мав би можливість безпечно управляти транспортним засобом і контролювати його рух в конкретних дорожніх умовах, безпечну дистанцію до транспортного засобу, який рухається попереду по тій же смузі, яке в разі його раптового гальмування або зупинки дозволила б йому уникнути зіткнення без виконання якого-небудь маневру, із-за злочинної самовпевненості, допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-2106 державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався попереду в попутному напрямку.

При цьому, в автомобілі марки Пежо-407, яким керував ОСОБА_8 , були відсутні несправності технічного характеру, які не дали б йому можливості належним чином виконати вимоги Правил дорожнього руху, забезпечивши безпеку дорожнього руху. Тим самим ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем, що рухався попереду.

В результаті зіткнення ОСОБА_9 , 1954 року народження, який знаходився на задньому сидінні автомобіля ВАЗ-2106 державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливом в м`які мозкові оболонки, шлуночки головного мозку, зачеревного тазового крововиливу, які за ознакою для життя відносяться до категорії тяжких ушкоджень, закритого перелому 6-го і 7-го ребра зліва, а також перелому лонної кісті справа, які за ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії середньої степені тяжкості, рани верхньої повіки правого ока, синців м`яких тканин голови, тазу, які за ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 помер в кареті швидкої медичної допомоги 25.10.2007.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №488 від 18.12.2007, смерть ОСОБА_9 полягає у прямому причинному зв`язку з травмами, які виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді чисельних переломів кісток тулубу та кінцівок з розривом внутрішніх органів та настала від травматичного та гіповолемічного шоку. ОСОБА_12 , 1969 року народження, перебуваючи в момент зіткнення на передньому правому пасажирському сидінні автомобіля ВАЗ-2106 державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті злочинних дій ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих осколкових нестабільних переломів 4-го, 5-го, 6-го грудних хребців, що супроводжувалось ударом і вдавленням спинного мозку, ускладнилися розвитком нижньої параплегії з порушенням функції тазових органів, які відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №492 від 20.02.2008 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечних для життя.

04.02.2021 Одеським апеляційним судом апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 залишено без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2019 без змін.

16.09.2021 Колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2019 та ухвалу Одеського апеляційного суду від 04.02.2021 відносно ОСОБА_8 залишено без задоволення, касаційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу Одеського апеляційного суду від 04.04.2021 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 зазначає, що вирок підлягає зміні, з урахуванням наступного:

- судом належним чином не враховано зміст пункту 8 протоколу огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу Пежо-407, реєстраційний номер НОМЕР_3 від 26.10.2007, що вплинуло на оцінку судом показів обвинуваченого та свідків захисту;

- судом не врахована постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2013 у справі №1527/10446/12, якою встановлено факт складання неправдивих експертних висновків по обставинам ДТП та як наслідок посилання судом на недопустимі докази;

- суд надав неналежну оцінку показам обвинуваченого та свідків сторони захисту щодо особи, яка в момент ДТП керувала автомобілем Пежо-407;

- суд незаконно послався на відеозапис до протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_8 , який не підписаний обвинуваченим та його захисником.

Наголошує, що суд першої інстанції не мав досліджувати та посилатися в оскарженому рішенні на експертні висновки, що є недопустимими доказами:

- висновок комплексної судово-медичної експертизи №404 від 26.10.2008 (т. 2 a.c. 169-180);

-висновок судово-медичної експертизи №725 від 16.03.2009 (т. 2 a.c. 181-182);

-висновок судової авто технічної експертизи № /A-30 від 11.02.2011 (т. 2. а.c. 190-195);

-висновок комплексної судово-медичної експертизи та транспортно-трасологічної, експертизи №291 від 04.11.2011 (т. 2 а.с. 199-216);

-висновок експерта №488 від 19.12.2007 (експертиза трупа) (т. 2 а.с. 122-127).

Просить вирок суду змінити та виключити з мотивувальної частини посилання суду на:

-висновок комплексної судово-медичної експертизи №404 від 26.10.2008 (т. 2 a.c. 169-180);

-висновок судово-медичної експертизи №725 від 16.03.2009 (т. 2 a.c. 181-182);

-висновок судової авто технічної експертизи №l/A-30 від 11.02.2011 (т. 2. а.c. 190-195);

- висновок комплексної судово-медичної експертизи та транспортно-трасологічної, експертизи №291 від 04.11.2011 (т. 2 а.с. 199-216);

-висновок експерта №488 від 19.12.2007 (експертиза трупа) (т. 2 а.с. 122-127) на підстави яких судом враховано покази обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про те, що на час настання ДТП ОСОБА_8 автомобілем не керував, а за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_14 .

Змінити підстави виправдування ОСОБА_8 за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 2 ст. 286 КК України «в зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення», - на «в зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення ( п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Крім того до початку судового розгляду захисник ОСОБА_7 подала клопотання про повторне дослідження наступних доказів, а саме: щодо кількості осіб, що знаходилися в момент ДТП в автомобілі Пежо-407 реєстрацій номер НОМЕР_4 , згідно протокол огляду і перевірки транспортних засобів Пежо-407 реєстраційний номер НОМЕР_1 від 26.10.2007 року (т. 2 а.с. 101); щодо недопустимості доказів обвинувачення - неправдивих експертних висновків по обставинам ДТП в зв`язку із викривленням слідчими вихідних даних згідно показань водія ОСОБА_17 , згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2013 ) справі №527/10446/12 (т. 2 a.c. 220-224); щодо стану здоров`я свідка ОСОБА_14 після ДТП, згідно медичних епікризів від 23.03.2009 (т. 3 a.c. 117) та від 26.07.2012 (т. 3 а.с.118); щодо порушення права ОСОБА_8 на розгляд судом заяв про застосування амністії, згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2013 у справі №1527/10446/12 (т.2 a.c.220-224); щодо відповідності вимогам ч. 2 ст. 102 КПК України та допустимості доказів захисту: висновку №CE-2509-3-903.7 від 01.09.2017 за результатами проведення комісійної комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи; висновку №ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 експертного дослідження.

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 вказує, що вважає вирок відносно ОСОБА_8 незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з наступного:

- судом надана неналежна оцінка розбіжностям у показах свідків, наданих у даному кримінальному провадженню, оскільки судом не зазначено, що потерпілий ОСОБА_18 повністю підтвердив покази потерпілого ОСОБА_17 ; свідки захисту не є безпосередніми свідками ДТП, а свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , як працівники правоохоронного органу приймали участь у збиранні доказів;

- під час судового розгляду судом достовірно встановлено, що в момент ДТП за кермом автомобіля Пежо-407 був ОСОБА_8 , який, на думку адвоката, разом із свідком ОСОБА_14 , дали суду неправдиві покази;

- незважаючи на достатність доказів, наданих прокурором, прийнявши їх до уваги, оцінивши докази з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, суд безпідставно та з незрозумілих причин прийняв рішення, що органом досудового розслідування не здобуто відповідних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 ;

- суд, виправдовуючи ОСОБА_8 , послався на експертні висновки, які були отримані стороною захисту після закінчення досудового розслідування та які були отримані після зміни показів обвинуваченого.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у межах санкції даної статті.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 , вважає вирок відносно ОСОБА_8 незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що:

- судом необґрунтовано відмовлено в допиті свідків сторони обвинувачення;

- під час судового розгляду, в порушення вимог ч. 4 ст. 352 КПК України, в якості свідка була допитана ОСОБА_7 , яка є захисником обвинуваченого та яка була присутня під час дослідження письмових доказів та допиту інших свідків та учасників процесу;

- судом не витребувано з «Укравтодор» схеми проведення ремонтних робіт з зображенням дорожніх знаків, а також перетин дорожньої частини з другими перехрестями та інше, чим допущено неповноту судового розгляду.

Просить вирок відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Крім того, прокурором заявлено клопотання про повторно дослідження всіх доказів.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 були належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти розгляду апеляційних скарг за відсутності потерпілого та його представника, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності потерпілого та його представника.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, однак заперечували проти апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора; думку прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та частково доводи апеляційної скарги потерпілого, проте заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Положення ч. 3 ст. 404 КПК України визначають, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Водночас, колегія суддів зауважує, що для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження. Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Натомість як вбачається з поданих клопотань прокурором та захисником взагалі не наведено жодних аргументованих обґрунтувань щодо необхідності повторного дослідження зазначених доказів.

В даному випадку, на переконання апеляційного суду, аргументи клопотання захисника та прокурора про повторне дослідження доказів фактично зводяться до їх незгоди із правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції в оскаржуваному вироку суду.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України підстав для повторного дослідження доказів, у зв`язку з чим клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положення статей 62, 129 Конституції України та статей 7, 17, 22 КПК України визначають основними засадами судочинства у кримінальних справах, зокрема, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Ця норма-засада закріплена також у міжнародно-правових актах, визнаних Україною: Загальній декларації прав людини (п. 1 ст. 11), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (п. 2 ст. 14), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 2 ст. 6).

У п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п.43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).

Згідно ст. 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, і ці докази мають бути належними та допустимими. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 , у вчиненні злочину при викладених у обвинуваченні обставинах, оскільки під час судового провадження стороною обвинувачення не доведена належними та допустимими доказами вина ОСОБА_8 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, і смерть потерпілого ОСОБА_9 , які перебували між собою у прямому причинному зв`язку.

Так, на думку державного обвинувачення та потерпілого винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Висновок районного суду про те, що стороною обвинувачення не доведена належними та допустимими доказами вина ОСОБА_8 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження та смерть потерпілого ОСОБА_9 , які перебували між собою у прямому причинному зв`язку, ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності - достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Зокрема, судом першої інстанції допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , який винним себе не визнав, цивільні позови не визнав та пояснив, що станом на 25.10.2007 перебував на посаді судді Іванівського районного суду Одеської області. Того дня близько 19:00 годин виїхав додому, в напрямку м. Одеса, почував себе погано. Він зупинився на лиманах, в кафе «Роднічок» подзвонив дружині, яка повідомила, що за ним приїде син. Поки чекав сина, познайомився з чоловіком, який повідомив, що також їде до Одеси. ОСОБА_8 йому сказав, що чоловік може поїхати з ним. Приблизно через 2,5 години за ним приїхали ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . При цьому зазначив, що за кермо сів ОСОБА_14 , він ( ОСОБА_8 ), сів на переднє пасажирське сидіння, незнайомий чоловік сів на заднє сидіння ближче до ОСОБА_14 . Станом на той час проводився капітальний ремонт дороги, у напрямку м. Одеси було 2 смуги для руху, у напрямку м. Києва - одна. Вони рухалися по крайній правій смузі. ВАЗ рухався у лівій смузі від автомобіля Пежо. Назустріч автомобілю ВАЗ рухався транспортний засіб, і аби уникнути з ним зіткнення, ВАЗ різко перестроївся у крайню праву смугу, внаслідок чого сталося зіткнення. Наполягав на тому, що автомобілем він не керував, за кермом знаходився ОСОБА_14 , а він знаходився на передньому пасажирському сидінні. Також пояснив, що 25.01.2008 за його участю було проведено відтворення обстановки і обставин події, в ході якого він детально розповів про обставини дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, вважає, що протокол відтворення є незаконним, оскільки давав показання, які не відповідають дійсності, за певної домовленості зі слідством. Після закінчення слідчої дії зрозумів, що його обманули, тому відмовився від його підписання. Щодо потерпілого ОСОБА_9 пояснив, що він на місці дорожньо-транспортної пригоди був живий, його забрала карета швидкої допомоги, у приміщенні лікарні при транспортуванні на медичній каталці, каталка склалася і ОСОБА_9 впав і вдарився головою об підлогу, внаслідок чого він і помер. Також пояснив, що подавав численні заяви про застосування до нього амністії, оскільки він є інвалідом 2 групи і має двох неповнолітніх дітей. У задоволенні заяви йому було відмовлено. Станом на теперішній час заперечував щодо застосування відносно нього Закону України «Про амністію», оскільки не вважає себе винуватим у вчиненні злочину, тому просив постановити виправдувальний вирок.

ОСОБА_17 , допитаний в судовому засіданні в якості потерпілого (до зміни обвинувачення прокурором), пояснив, що 25.10.2007 він рухався по автодорозі Київ-Одеса, в напрямку м. Одеси, керував автомобілем ВАЗ 2106, був туман, йшов мілкий дощ. На передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_12 , на задньому - ОСОБА_9 В районі с. Дачне були встановлені знаки - ремонт дороги і обмеження швидкості руху (70 км/год.). Він рухався в крайньому правому ряду, побачив світло фар, які швидко наближалися позаду, при цьому автомобіль (як пізніше йому стало відомо ОСОБА_25 ) почав виконувати маневр обгону його автомобіля ВАЗ, і оскільки йому назустріч рухався інший автомобіль, автомобіль Пежо різко перестроївся у праву смугу руху, і він ( ОСОБА_26 ) відчув глухий удар. Він виліз через лобове скло, ОСОБА_12 і ОСОБА_9 були непритомні. В автомобілі Пежо він побачив водія, пізніше дізнався, що це ОСОБА_8 . По дорозі в лікарню ОСОБА_9 помер.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 25.10.2007 попросив ОСОБА_17 відвезти його в м. Одесу, вони виїхали на автомобілі ВАЗ 2106, за кермом знаходився ОСОБА_17 , він ( ОСОБА_27 ) - на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_9 - на задньому. Видимість була погана, був туман, йшов мілкий дощ. Вони рухалися в середній смузі, потім перестроїлися вправо і сталося зіткнення. Внаслідок травм, отриманих в дорожньо-транспортній пригоді, він є інвалідом 1 групи (не ходить). Згодом дружиною ОСОБА_12 надано свідоцтво про смерть, відповідно до якого ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 25.10.2007 йому подзвонив знайомий і повідомив, що батько - ОСОБА_9 загинув у дорожньо-транспортній пригоді на автодорозі Київ-Одеса. Йому відомо, що батько знаходився в автомобілі ВАЗ 2106 під керуванням ОСОБА_17 . Ним був заявлений цивільний позов, в якому він просив стягнути з ОСОБА_8 на його користь матеріальну шкоду 29935 грн. і моральну шкоду 100000 грн. Після перерви в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява, в якій він зазначив, що вважає вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння доведена і просить судові дебати провести без його участі, наполягає на позбавленні останнього волі.

Також районним судом досліджені письмові докази, якими прокурор вважає доведеною вину ОСОБА_8 , а саме:

- протокол огляду місця події, зі схемою та фото таблицею до нього, від 25.10.2007, відповідно до якого місцем дорожньо-транспортної пригоди є автодорога Київ-Одеса 456 км + 5 м (т. 2 а.с. 72-98);

- рапорт слідчого Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області ОСОБА_19 від 26.10.2007, в якому зазначено, що в результаті зіткнення автомобілів Пежо-407 д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 і ВАЗ-2106 д.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_17 , обидва водії та один з пасажирів автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження. Пасажир автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_9 , від отриманих в результаті ДТП травм помер в машині швидкої допомоги (т. 2 а.с. 99);

- протоколи огляду і перевірки транспортних засобів Пежо-407 д.н. НОМЕР_1 і ВАЗ-2106 д.н. НОМЕР_5 , від 26.10.2007, на яких зафіксовано механічні ушкодження автомобілів (т. 2 а.с. 100-101);

- акт №488 судово-медичного дослідження трупа від 26.10.2007, згідно якого причиною смерті ОСОБА_9 є закрита черепно-мозкова травма у вигляді: крововиливи в м`які мозкові оболонки головного мозку, мозочка, шлуночки мозку. Крім того смертельному результату сприяли перелом 6-го та 7-го ребра зліва, перелом правої лонної кістки. Пошкодження, виявлені на трупі ОСОБА_9 , могли бути заподіяні дією тупих твердих предметів як з обмеженою, так і з переважною контактуючою поверхнею, можливо при ударі об такі. Не виключено їх заподіяння в результаті ДТП, як це встановлено матеріалами справи. В момент смерті ОСОБА_9 знаходився в тверезому стані, що підтверджується даними судово-токсикологічного дослідження крові померлого, акт №6624 від 05.11.2007 (т. 2 а.с. 102-105);

- акт судово-медичного обстеження №6624/488 від 26.10.2007, з якого вбачається, що під час дослідження трупа ОСОБА_9 в крові етилового спирту не виявлено (т. 2 а.с. 106);

- довідка Міської клінічної лікарні №1 №9790 від 25.10.2007, згідно якої ОСОБА_8 госпіталізований до лікарні з діагнозом: політравма (т. 2 а.с. 107);

- довідка Міської клінічної лікарні №1 №9791 від 25.10.2007, згідно якої ОСОБА_12 госпіталізований до нейрохірургічного відділення лікарні з діагнозом: ЗПСМТ, забій головного мозку, компресійний перелом, нижня параплегія (т. 2 а.с. 108);

- довідка Міської клінічної лікарні №1 №9793 від 25.10.2007, , згідно якого у ОСОБА_17 наявні тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струс головного мозку, ушиблена рана в лівій тім`яній області, рвана рана лівої вушної раковини, від госпіталізації відмовився (т. 2 а.с. 109);

- висновок експерта №13677 від 13.12.2007 судової транспортно-трасологічної експертизи, з фото таблицею та схемою до нього, відповідно до якого, що спочатку автомобіль Пежо-407 контактував своєю передньою лівою частиною з задньою правої частиною автомобіля ВАЗ- 2106 під кутом близько 5-15 градусів, які відраховуються проти годинникової стрілки від поздовжньої осі автомобіля ВАЗ до поздовжньої осі автомобіля Пежо, як це показано на схемі № 1 таблиці додатка. З урахуванням зафіксованої слідової інформації слід зробити висновок, що зіткнення автомобілів мало місце на правій смузі проїжджої частини в напрямку руху автомобілів. Вирішити питання про швидкість руху автомобілів перед ДТП експертним шляхом неможливо внаслідок недостатньої кількості слідової інформації. Виходячи з наведеного, можна лише зробити висновок про значне перевищення швидкості руху автомобіля Пежо в порівнянні зі швидкістю автомобіля ВАЗ (т. 2 а.с. 111-115);

- висновок експерта №13678 від 27.11.2007 судової авто технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля Пежо-407, з якого вбачається, що до моменту ДТП рульове управління автомобіля Пежо-407, його ходова частина дозволяли водієві керувати автомобілем, не мали несправностей, які б приводили до раптової для водія відмови, відведенню автомобіля в сторону, або до раптової втрати керованості транспортним засобом. До моменту ДТП робоча гальмівна система автомобіля дозволяла знижувати швидкість транспортного засобу з відомою водієві ефективністю, не мала несправностей, які б приводили до раптової для водія відмови системи або до раптового відведення автомобіля в сторону від обраного напрямку руху (т. 2 а.с. 117-118);

- висновок експерта №13679 від 13.12.2007 судової авто-технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля ВАЗ-2106, відповідно до якого на момент ДТП рульове управління автомобіля ВАЗ-2106, його ходова частина дозволяли водієві керувати автомобілем, не мали несправностей, які б приводили до раптової для водія відмови, відведенню автомобіля в сторону, або до раптової втрати керованості транспортним засобом. До моменту ДТП робоча гальмівна система автомобіля дозволяла знижувати швидкість транспортного засобу з відомою водієві ефективністю, не мала несправностей, які б приводили до раптової для водія відмови системи, або до раптового відведення автомобіля в сторону від обраного напрямку руху (т.2 а.с. 120-121);

- висновок експерта №488 від 19.12.2007 (експертиза трупа), згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлено: крововиливи в м`які мозкові оболонки і шлуночки головного мозку, крововиливу в шкірно-фасциальний клапоть голови, перелом 6-ого та 7-го ребра зліва з множинними забоями тканини легені, перелом лонної кістки справа із зачеревним тазовим крововиливом. Крім цього, були виявлені синці м`яких тканин голови, рана верхньої повіки правого ока, синці м`яких тканин таза. Причиною смерті ОСОБА_9 є поєднана травма голови, грудної клітки, таза, що проявилося: крововиливом в м`які мозкові оболонки, шлуночки мозку, шкірно-фасціальний клапоть голови, перелом 6-ого та 7-го ребра зліва із забоєм тканини легені, переломом лонної кістки справа, зачеревного тазового крововиливу. Смерть ОСОБА_9 наступила незабаром після спричинених пошкоджень і цей період міг тривати 2-3 години. Найважчим з вище перерахованих ушкоджень є черепно-мозкова травма у вигляді: крововиливу в м`які мозкові оболонки, шлуночки мозку. Пошкодження, виявлені на трупі ОСОБА_9 , судячи з їх морфологічних ознак могли бути заподіяні дією тупих, твердих предметів, які мають як обмежену, так і переважну контактуючу поверхню, можливо при ударі об такі. Інших будь-яких загальних і приватних ознак предметів, на трупі не виявлено. Закрита черепно-мозкова травма з крововиливом в м`які мозкові оболонки, шлуночки головного мозку за ознакою небезпечності для життя відносяться до категорії тяжких пошкоджень. Закритий перелом 6-го та 7-го ребер зліва, а також перелом лонної кістки справа зазвичай у живих осіб за ознакою тривалості розладу здоров`я відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості. Рана верхньої повіки правого ока, синці м`яких тканин голови, тазу за ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії легких. Пошкодження у ОСОБА_9 заподіяні в короткий проміжок часу, який може дорівнювати від декількох секунд до однієї хвилини. Визначити послідовність завданих ушкоджень ОСОБА_9 не представляється можливим через відсутність об`єктивних судово-медичних даних. Судячи з обставин даної події, а також судово-медичних даних, слід вважати, що потерпілий ОСОБА_9 в момент заподіяння пошкоджень знаходився в положенні сидячи в салоні автомобіля. Після завданих ушкоджень ОСОБА_9 не міг здійснювати самостійні дії, тобто пересуватися, вступати в розмову. В момент смерті ОСОБА_9 знаходився в тверезому стані, що підтверджується даними судово-токсикологічного дослідження крові померлого, акт №6624 від 05.11.2007 року. Не виключено, що при наданні медичної допомоги ОСОБА_9 міг залишитися живим (т. 2 а.с. 122-127);

- висновок судово-медичної експертизи №492 від 20.02.2008, згідно якого у потерпілого ОСОБА_12 виявлені закриті, осколкові, нестабільні переломи 4-го 5-ого 6-ого грудних хребців, що супроводжувалися забоєм і здавленням спинного мозку, що ускладнилися розвитком нижньої параплегії з порушенням функції тазових органів. Дані пошкодження завдані дією тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухається в момент зіткнення транспортних засобів. Дані пошкодження могли бути заподіяні 25.10.2007 року та згідно п. 2.1.3. «з» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (т. 2 а.с. 128-131);

- висновок експерта №494 від 20.02.2008 комісійної судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження у вигляді забитої рани голови, які були завдані дією тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухається в момент зіткнення транспортних засобів. Дані пошкодження могли бути заподіяні 25.10.2007 року і тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів і не більше 21 дня і за цим критерієм, згідно п. 2.3.3. і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень» (1995 року) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виставлені ОСОБА_17 в медичних довідках з ГКБ 1 діагноз "струс головного мозку" не обґрунтований об`єктивними клінічними даними (в зазначених довідках не наведено об`єктивні клінічні дані, на підставі яких можна було б судити про наявність чи відсутність у ОСОБА_17 струсу головного мозку. Тому даний діагноз, згідно з п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень» (1995 року), не може бути прийнятий до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та не підлягає судово-медичній оцінці, передбачений п. 4.9. «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень» (1995 року) (т. 2 а.с. 132-135);

- висновок експерта №493 від 20.02.2008 комісійної судово-медичної експертизи з якого вбачається, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, закриті переломи 2, 5, 6, 7, 8, 9, 10 лівих ребер зі зміщенням уламків ; забій лівої легені; лівобічний гемоторакс; велика підшкірна гематома м`яких тканин тулуба; грудної клітки, живота зліва. Зазначені переломи ускладнилися розвитком лівосторонньої посттравматичної пневмонії, травматичного шоку 2-го ступеня (зазначена ступінь травматичного шоку не є загрозливою життя). Дані пошкодження завдані дією тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухається в момент зіткнення транспортних засобів. Дані пошкодження могли бути заподіяні 25.10.2007 року і згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних пошкоджень» (1995 року) відносяться до категорії тілесних пошкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я (т. 2 а.с. 136-143);

- протокол відтворення обстановки та обставин події з застосуванням відеозапису від 25.01.2008 за участю ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 151-158);

- висновок комісійної судової авто технічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобілів Пежо і ВАЗ, №1891 від 05.05.2008, в якому зазначено, що на зазначеній ділянці проїжджої частини автодороги Київ-Одеса водіям автомобілів Пежо-407 і ВАЗ-2106 належало рухатися зі швидкістю зазначеної на дорожньому знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» - згідно з матеріалами кримінальної справи-не більше 70 км / год. З експертної точки зору, свідчення водія автомобіля Пежо-407, згідно яких він рухався зі швидкістю 90 км/год є технічно неспроможними. Виходячи з кута контактування автомобілів, безпосередньо перед зіткненням мало місце зміщення автомобіля ВАЗ-2106 вправо, по ходу руху автомобіля Пежо-407 і в цій частині угледіти неспроможність показань водія автомобіля Пежо, з технічної точки зору, підстав немає. У зазначеній слідством дорожньої ситуації водієві автомобіля Пежо-407 для забезпечення безпеки дорожнього руху належало діяти відповідно до вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, згідно яких при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху (не більше 70 км/год, вимоги дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості"), водій повинен враховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним. За вказаними слідством вихідними даними, дорожньо-транспортна пригода запобігалась водієм автомобіля Пежо-407 належним виконанням вимог дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» та пункту 12.1 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, дії водія автомобіля Пежо-407 не відповідали вимогам дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» та пункту 12.2 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля ВАЗ-2106 не вбачається невідповідність вимогам Правил дорожнього руху. Дії водія автомобіля Пежо-407, які не відповідали наведеним вимогам вищевказаного дорожнього знаку і пункту Правил дорожнього руху, призвели до дорожньо-транспортної пригоди (т. 2 а.с. 160-163);

- висновок судової авто товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_6 , №7493 від 30.05.2008, відповідно до якого, оскільки сума відновлювального ремонту перевищила ринкову вартість досліджуваного автомобіля, матеріальні збитки, завдані власнику автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з. НОМЕР_7 станом на 12.05.2008 року дорівнює ринковій вартості ДТЗ на момент ДТП (без урахування ушкоджень), 11899 (одинадцять тисяч вісімсот дев`яносто) гривень, так як такий транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно (т. 2 а.с. 165-167);

- висновок комплексної судово-медичної експертизи №404 від 20.10.2008, з якого вбачається, що у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, закриті переломи 2, 5, 6, 7, 8, 9, 10 лівих ребер зі зміщенням уламків; забій лівої легені; лівобічний гемоторакс; велика підшкірна гематома м`яких тканин тулуба; грудної клітини, живота зліва. Дані пошкодження завдані дією тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля, що рухається в момент зіткнення транспортних засобів. Процес зіткнення транспортних засобів, що супроводжується деформацією і зміщенням частин транспортного засобу (зокрема деталей салону), є короткочасним (практично одномоментним) і відповідно, практично одномоментно утворюються і тілесні ушкодження у осіб, які знаходяться в салоні автомобіля. Наявні у ОСОБА_8 тілесні ушкодження не представляють собою нічого характерного лише для удару об деталі салону автомобіля або лише для здавлення тіла частинами салону автомобіля, які змістилися. Тому слід зробити висновок, що наявні у ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитися від сукупності зазначених впливів. З експертної точки зору, встановлення конкретного механізму утворення тілесних ушкоджень (від удару чи стискання) не має принципового значення для вирішення питання про місцезнаходження ОСОБА_8 в салоні автомобіля в момент ДТП. Беручи до уваги механізм зіткнення транспортних засобів (спочатку автомобіль Пежо-407 контактував своєю передньою лівою частиною з задньою правою частиною автомобіля ВАЗ-2106 під кутом близько 5-15 градусів, відраховується в плані проти годинникової стрілки від поздовжньої осі автомобіля ВАЗ до поздовжньої осі автомобіля Пежо), слід зробити висновок, що найбільш травмонебезпечним місцем в момент ДТП в автомобілі Пежо було переднє ліве (водійське). Переважне розташування ушкоджень на лівій половині тулуба ОСОБА_8 відповідає його знаходженню в момент ДТП біля лівого борту автомобіля; таким чином, наявні у ОСОБА_8 тілесні ушкодження повністю вкладаються в картину знаходження його в момент ДТП за керуванням автомобіля Пежо і могли бути отримані при вищевказаному механізмі контактування транспортних засобів (т. 2 а.с. 169-180);

- висновок судово-медичної експертизи №725 від 16.03.2009, відповідно до якого під час освідування у ОСОБА_14 будь-яких видимих тілесних ушкоджень, або їх слідів з давністю утворення в межах 1-1,5 років не виявлено (т. 2 а.с. 181-182);

- висновок судово-медичної експертизи №48 від 21.02.2001, в якому зазначено, що ОСОБА_8 з 13.01.2011 року по 27.01.2011 рік перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозами: «ГРВІ, гострий фарингіт», «Гострий трахеобронхіт». За наявності перелічених захворювань в період 13.01.2011 року по 27.01.2011 рік ОСОБА_8 міг читати, писати, давати пояснення, відповідати на питання, пересуватися (т. 2 а.с. 183-187);

- висновок судової авто технічної експертизи №11/А-30 від 11.02.2011, з якої вбачається, що показання свідків ОСОБА_28 і ОСОБА_14 про те, що відстань 32,9 км ними було подолано за період часу з 21.42 год. до 22.08 год., є технічно неспроможними (т. 2 а.с. 190-195);

- висновок комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи №291 від 04.11.2011, згідно якої при огляді ОСОБА_14 будь-яких тілесних ушкоджень або їх слідів, утворення яких можна було б віднести до події ДТП 25.10.2007 року, не виявлено. Приймаючи до уваги механізм зіткнення транспортних засобів (спочатку автомобіль Пежо-407 контактував своєю передньою лівою частиною з задньою правою частиною автомобіля ВАЗ-2106 під кутом близько 5-15 градусів, відраховується в плані проти годинникової стрілки від поздовжньої осі автомобіля ВАЗ до поздовжньої осі автомобіля Пежо), слід зробити висновок, що найбільш травмонебезпечним місцем в момент ДТП в автомобілі Пежо було переднє (водійське). У такій ситуації будь-яка особа, що перебуває за керуванням автомобіля такого типу в момент подібного ДТП неминуче повинно отримати значні за масивністю тілесні ушкодження. Відсутність у ОСОБА_14 будь-яких тілесних ушкоджень виключає його перебування за керуванням автомобіля Пежо-407 в момент ДТП. Таким чином, показання ОСОБА_14 в частині керування ним автомобілем (знаходження за кермом автомобіля) марки "Пежо-407", д.н.з. НОМЕР_1 в момент ДТП 25.10.2007 року, не відповідають об`єктивним даним, встановленим в ході судово-медичних досліджень по кримінальній справі. Виходячи з вищевикладеного, в разі знаходження ОСОБА_14 за кермом автомобіля марки "Пежо-407", д.н.з. НОМЕР_1 , в момент зазначеного ДТП 25.10.2007 року, він не міг би отримати тілесні ушкодження, які не потребують надання спеціалізованої медичної допомоги (в умовах медичного закладу) і які неможливо було виявити в березні 2009 року в момент проведення судово-медичної експертизи № 725, а також виявити у теперішній час (т.2 а.с. 199-216);

- висновок комплексної транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №12165-12166-12167-14-52 від 17.11.2014, в якому зазначено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля Пежо ОСОБА_8 повинен був керуватися вимогами п.п. 2.3 б), 12.1, 12.9 б), 13.1 ПДР та вимогами дорожнього знаку 3.29 (обмеження швидкості 70 км/год). Правилами дорожнього руху для дорожньої обстановки, коли інший автомобіль наближається ззаду, не передбачені вимоги, які б регламентували дії водія переднього автомобіля з точки зору уникнення зіткнення з цим автомобілем. Відтак регламентація дій водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_17 в даній дорожній обстановці відносно технічних вимог ПДР і їх оцінка в контексті уникнення даної ДТП методично недоцільна. Наявність технічної можливості у водія автомобіля Пежо ОСОБА_8 була обумовлена виконанням ним вимог п.п. 2.3 б), 12.1, 12.9 б), 13.1 ПДР та вимогами дорожнього знаку 3.29 (обмеження швидкості 70 км/год.) В ситуації, що склалася, водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_17 , з технічної точки зору, не мав технічної можливості своїми односторонніми діями запобігти виникненню даного ДТП. Дії водія автомобіля Пежо ОСОБА_8 , які з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п. 2.3 б), 12.1 б), 13.1 ПДР та вимогам дорожнього знаку 3.29 (обмеження швидкості 70 км/год) знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної пригоди (т. 2 а.с. 229-245);

- протокол відтворення обстановки та обставин події з застосуванням відеозапису від 25.12.2007 року за участю водія ОСОБА_17 (т. 3 а.с. 43-48).

Крім того, в судовому засіданні допитано свідків сторони обвинувачення, зокрема:

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що станом на 2007 р. працював на посаді слідчого Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області. У жовтні 2007 року за повідомленням чергового виїхав на автодорогу Київ-Одеса, де сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ і Пежо. На місці події були присутні працівники ДАІ та слідчий Усатівського ВП. Ним було складено протокол огляду місця події. На місці ДТП від працівника ДАІ стало відомо, що потерпілий ОСОБА_9 помер, не доїхавши до лікарні.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що на час події працював на посаді криміналіста Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області. Прибувши на місце дорожньо-транспортної пригоди, він здійснював фото і відеофіксацію. Ним же було складено фототаблицю до протоколу огляду місця події.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що у 2007 році працював на посаді слідчого Біляївського РВ. У нічний час доби надійшло повідомлення про те, що сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Пежо і ВАЗ. Було повідомлено про те, один з водіїв є суддею Іванівського районного суду Одеської області, тому був викликаний слідчий Біляївської міжрайонної прокуратури. На місці ДТП працювали співробітники ДАІ, була швидка допомога, чи були потерпілі, не пам`ятає. На момент його прибуття в автомобілі Пежо знаходився водій, але не знає хто саме. Водій ОСОБА_25 був при свідомості, знаходився на водійському сидінні (зажатий), ближче до коробки передач, просив викликати швидку.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що у 2007 році працював фельдшером швидкої допомоги. Бригада швидкої допомоги отримала виклик про те, що на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода. Погодні умови були погані, йшов дощ. Приїхавши на місце ДТП з лікарем ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , почали забирати потерпілих з автомобіля ВАЗ. Один з потерпілих був у тяжкому стані, наявні ознаки перелому хребта, був госпіталізований до стаціонару в першу чергу. Інший потерпілий з автомобіля ВАЗ був також у тяжкому стані, його мала забрати інша карета швидкої допомоги. При цьому зазначив, що в автомобілі Пежо потерпілих не бачив.

Натомість стороною захисту на підтвердження невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення надані наступні докази висновок експертного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, №ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 (т. 1 а.с. 99-118) та висновок комісійної комплексної транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017 (т. 2 а.с. 1-29).

Також за клопотанням сторони захисту допитано свідків, а саме:

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що 25.10.2007 року його батько - ОСОБА_8 у вечірній час повертався з роботи, в телефонній розмові повідомив, що погано себе почуває. Згодом їм повідомили, що батько потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Він з братом та матір`ю виїхали на місце пригоди, був сильний туман, моросив дощ. ОСОБА_8 знаходився на передньому пасажирському сидінні, зігнутий, в автомобілі спрацювали подушки безпеки. Йому відомо, що за кермом знаходився ОСОБА_14 , а на задньому пасажирському сидінні знаходився невідомий йому чоловік. Передні двері були заблоковані, припускає, що ОСОБА_14 викинуло з автомобіля через лобове скло. На коврику, біля переднього пасажирського сидіння, де знаходився батько, була кров.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що 25.10.2007 року йому повідомив ОСОБА_16 про те, що батько - ОСОБА_8 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Прибувши на місце, він побачив ОСОБА_8 на передньому пасажирському сидінні. Бачив в автомобілі ВАЗ ОСОБА_9 , який був зажатий, у нього було пошкодження тазу, але він розмовляв, говорив, що йому потрібно додому, травм голови у нього не було. На місці дорожньо-транспортної пригоди знаходився ОСОБА_14 , у нього було пошкодження голови.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні пояснив, що у жовтні 2007 року йому зателефонувала мама ОСОБА_8 і повідомила, що останній потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Вони приїхали на місце дорожньо-транспортної пригоди, бачили ОСОБА_14 . ОСОБА_8 вже знаходився у кареті швидкої допомоги. Згодом чув розмову, що ОСОБА_9 впав з каталки в приміщенні лікарні, внаслідок чого помер.

Свідок ОСОБА_33 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 - її син. 25.10.2007 син подзвонив їй і повідомив, що потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Прибувши на місце, бачила ОСОБА_14 в шоковому стані, ОСОБА_8 вже знаходився в автомобілі швидкої допомоги. Вони прибули разом у приміщення лікарні, бачила, що каталка, на якій знаходився ОСОБА_9 , склалася, він впав і вдарився головою об підлогу.

Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні пояснив, що в день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, хтось із дітей ОСОБА_8 повідомив йому про те, що сталося. Він прибув на місце, ОСОБА_8 знаходився в лікарні, спрацювали подушки безпеки. Він прибув у лікарню, куди доставили ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . Бачив, як останнього завозили на каталці в лікарню, каталка склалася і ОСОБА_9 впав і вдарився головою об підлогу, через деякий час повідомили, що він помер. Бачив на місці дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що 25.10.2007 він разом з ОСОБА_24 поїхав до того місця, де на них чекав ОСОБА_8 , сів у автомобіль ОСОБА_8 - Пежо-407, оскільки останній себе погано почував. При цьому ОСОБА_8 знаходився на передньому пасажирському сидінні. Був туман, йшов дощ. Він рухався у крайній правій смузі, зліва від нього рухався автомобіль ВАЗ 2106 під керуванням ОСОБА_17 , назустріч якому рухався інший автомобіль і він, аби уникнути зіткнення, різко скерував автомобіль в праву смугу руху, внаслідок чого сталося зіткнення. При цьому сигнал повороту і габаритні вогні на автомобілі ВАЗ ввімкнені не були. Також пояснив, що автодорога знаходилася у стадії ремонту, рух було організовано таким чином, що в сторону міста Одеси було 2 смуги руху, а в сторону міста Києва - одна.

ОСОБА_7 (захисник), допитана за клопотанням обвинуваченого в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що станом на 25.10.2007 її чоловік ОСОБА_8 працював суддею Іванівського районного суду Одеської області, по дорозі додому йому стало погано, піднявся тиск. Він зупинився на трасі, повідомив про це і ОСОБА_14 разом з ОСОБА_24 поїхали за ним. ОСОБА_14 сів за кермо автомобіля Пежо-407 і по дорозі додому потрапили у дорожньо-транспортну пригоду. Вона з дітьми, прибувши на місце, побачила ОСОБА_8 на передньому пасажирському сидінні, він був зажатий. В автомобілі ВАЗ водій і два пасажира були при свідомості, розмовляли. ОСОБА_8 автомобілем швидкої допомоги доставили у лікарню, куди і ОСОБА_9 . У лікарні на той час проводили ремонт, підлога була розбита, каталка, на якій знаходився ОСОБА_9 , склалася, він впав і вдарився головою об підлогу. Через деякий час він помер.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що він є процесуальним керівником у кримінальному провадженні і підтвердив, що дійсно в провадженні органу досудового розслідування перебувають кримінальні провадження, відкрити за фактами внесення у процесуальні документи (постанови про призначення судових експертиз) слідчим прокуратури Одеської області неправдивих відомостей.

Також за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні також були допитані експерти ОСОБА_35 та ОСОБА_36 .

Експерт ОСОБА_35 (по висновку №1891 від 05.05.2008 (т. 2 а.с. 160-163) в судовому засіданні пояснив, що зіткнення автомобілів мало місце на крайній правій смузі руху, по ходу руху автомобілів; автомобіль Пежо був розташований на проїжджій частині паралельно відбійнику, а ВАЗ під кутом (він виконував перестроювання з лівої смуги руху в праву). Контакт автомобілів відбувся під кутом 5-15 градусів. Прив`язка до розмітки дороги не проводилася у зв`язку з відсутністю технічних можливостей.

Експерт ОСОБА_37 (по висновку №12165/12166/12167/14-52 від 17.11.2014 (т. 2 а.с. 229-245) в судовому засіданні пояснив, що він проводив зазначену експертизу, вихідні дані були вказані у постанові слідчого, за межі цих вихідних даних він не виходив, транспортні засоби він не оглядав. Він досліджував механізм зіткнення, були надані матеріали, які містять слідову інформацію, і він її використовував. Експерти отримали для проведення експертизи усі матеріали досудового розслідування, але експертизу провели за вихідними даними, зазначеними слідчим.

Як вбачається з висновку експертного дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, №ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013, виходячи із заданих у заяві про проведення дослідження вихідних даних і викладених обставин пригоди та, враховуючи зафіксовані пошкодження транспортних засобів, механізм їх взаємодії в процесі зіткнення та післяконтактне переміщення і зафіксовану на місці пригоди слідову інформацію, механізм дорожньо-транспортної пригоди може бути представлений наступним чином: до моменту зіткнення автомобіль Пежо-407 д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_2 рухались в попутному напрямку автодорогою М-05 «Київ - Одеса» в бік м. Одеса: автомобіль Пежо-407 в правій смузі, зі швидкістю біля 110км/год, ВАЗ-2106 - попереду в лівій смузі, зі швидкістю біля 70км/год; в районі 456км автодороги М 05 Київ-Одеса, коли відстань (дистанція) між транспортними засобами становила біля 20 м, автомобіль ВАЗ-2106, внаслідок появи зустрічного транспорту по його смузі руху, перестроївся в праву смугу руху; внаслідок цього маневру в крайній правій смузі руху в бік м. Одеса відбулося зіткнення автомобіля Пежо-407 д.н.з. НОМЕР_1 з автомобілем ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_2 - в поздовжньому напрямку на деякій відстані до місця початку утворення подряпини на асфальтовому покритті, довжиною 1,7м, яка починається 456км + 5м автодороги М 05 Київ-Одеса, а в поперечному напрямку - на рівні розташування вказаної подряпини на асфальтовому покритті на відстані біля 2,18м від правого краю проїзної частини (див. іл.1 фото 1, додаток 1); в початковій фазі зіткнення у взаємний контакт вступали передній бампер в лівій частині і решітка облицювання радіатора в лівій частині автомобіля Пежо-407 та задній бампер в правій частині автомобіля ВАЗ-2106 при їх попутному русі (з технічної точки зору не виключено зіткнення ТЗ під невеликим гострим кутом (біля 5°), розкритим проти ходу годинникової стрілки від поздовжньої осі а/м ВАЗ до поздовжньої осі а/м Пежо) з перекриттям кузовів автомобілів по бортам в поперечному напрямку на ділянці біля 40см, що вказує на блокуюче, позацентрове зіткнення вказаних автомобілів (іл.№31, додаток 1); в подальшому відбувалося зминання кузовних деталей задньої правої частини кузова автомобіля ВАЗ-2106 - заднього бамперу, панелі задка, правого заднього ліхтаря і задньої кромки правого заднього крила, в напрямку ззаду наперед та їх занурення вглиб капоту а/м Пежо-407 на відстань біля 60см та в поперечному напрямку на ділянці лівіше центру капоту (іл. 27), що, відповідно, спричинило пошкодження лівої передньої частини кузова а/м Пежо-407 (переднього бамперу, правої фари, капоту та лівого крила спереду) (іл.№32, додаток І); після чого, за рахунок позацентрового зіткнення транспортних засобів відбувалося розвертання а/м ВАЗ-2106 вліво проти ходу годинникової стрілки, причому його задня частина зміщувалася вправо і спричиняла остаточні деформації в лівій частині капоту а/м Пежо. В той же час відбувалося подальше занурення лівої передньої частини автомобіля Пежо 407 в праву задньо-бічну частину кузова автомобіля ВАЗ-2106 з ударним зіткненням із його правим заднім колесом, при чому відбувалося зминання заднього правого крила та деформація і зміщення заднього правого-колеса автомобіля ВАЗ-2106 фактично до центру його кузова та назовні колісної арки, що спричинило деформації правого борту і даху, та зміщення фільонки правої задньої двері автомобіля ВАЗ вперед та назовні правого борту (іл.№32, додаток І). Після чого відбувалося відкидання автомобіля ВАЗ-2106 в напрямку лівого узбіччя та кювету, де він своєю передньою частиною зіткнувся з розташованим там деревом; в той же час, за рахунок ударного позацентрового зіткнення передньої лівої частини а/м Пежо із задньою правою частиною а/м ВАЗ, зусилля від дії якого розповсюджувалося зліва від центру мас а/м Пежо, відбувалося розвертання останнього вліво - проти ходу годинникової стрілки, причому його права задня частина зміщувалася вперед і вправо по ходу руху та контактувала з бетонним відбійником, що обмежує праве узбіччя на відстані 3,1м від закінчення подряпини на асфальті (іл. №33, додаток 1). В подальшому відбувалося переміщення автомобіля Пежо в стані бічного заносу вздовж відбійника та вліво в напрямку зустрічної смуги руху і лівого узбіччя, з виїздом за межі проїзної частини в лівий кювет, де відбувається його остаточне розвертання правим бортом вперед по ходу руху і перехилення на цей правий борт до контакту з земляною поверхнею кювету, та послідуюче ударне зіткнення в стовбур дерева панеллю даху в його передній частині. Виходячи з вихідних даних, вказаних в заяві на проведення дослідження, покази водія автомобіля ВАЗ 2106, надані при відтворенні обставин ДТП, в тій частині, що автомобіль Пежо-407 з лівої смуги руху прийняв різко праворуч і ударився в парапет, потім в автомобіль ВАЗ 2106 не можуть вважатися технічно обґрунтованими, оскільки при такому механізмі зіткнення пошкодження транспортних засобів, їх переміщення після зіткнення, та зафіксована на місці пригоди слідова інформація не відповідають даним щодо пошкоджень транспортних засобів, їх переміщень та зафіксованих на місці пригоди слідів, вказаним в наданих на дослідження матеріалах. За заявленими у вихідних даних обставинами пригоди, за умови, що назустріч автомобілю ВАЗ 2106 по його смузі руху наближався зустрічний автомобіль, дії водія ОСОБА_17 у вигляді маневру з лівої смуги руху на праву смугу, по якій за ним рухався із значно більшою швидкістю автомобіль Пежо-407, з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху. За заявленими у вихідних даних обставинами пригоди, за умови, що зустрічний автомобіль на смугу руху автомобіля ВАЗ 2106 не виїжджав, дії водія ОСОБА_17 у вигляді маневру з лівої смуги руху на праву смугу, по якій за ним рухався із значно більшою швидкістю автомобіль Пежо-407, з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 10.1. п. 10.3. Правил дорожнього руху. За заявленими у вихідних даних обставинами пригоди водій автомобіля Пежо-407 не мав технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів, з моменту виникнення небезпеки для руху - маневру на його смугу автомобіля ВАЗ 2106. За обставин розвитку пригоди, викладених в заяві на проведення дослідження та наданих матеріалах і вихідних даних, з технічної точки зору причиною зіткнення автомобілів Пежо-407 та ВАЗ 2106 стали одноосібні дії водія ОСОБА_17 , пов`язані з невиконанням вимог п. 10.1, п. 10.3. ПДР і виконанням небезпечного маневру перестроювання з лівої смуги руху в праву, по якій зі значно більшою швидкістю рухався автомобіль Пежо-407 (т. 1 а.с. 99-118).

Відповідно до висновку комісійної комплексної транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017 року, з якого вбачається, що виходячи з вихідних даних, вказаних в заяві на проведення експертизи, покази водія автомобіля ВАЗ 2106, надані при відтворенні обставин ДТП, в тій частині, що автомобіль Пежо-407 з лівої смуги руху «прийняв різко праворуч і ударився в парапет, а потім в автомобіль «ВАЗ-2106» не можуть вважатися технічно обґрунтованими, оскільки при такому механізмі зіткнення пошкодження транспортних засобів, їх переміщення після зіткнення та зафіксована на місці пригоди слідова інформація не відповідають даним щодо пошкоджень транспортних засобів, їх переміщень та зафіксованих на місці пригоди слідів, вказаним в наданих на дослідження матеріалах. В обставинах даної пригоди водій автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_17 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, п. 10.3 ПДР України. Водій автомобіля Пежо-407 при виборі швидкості руху мав керуватися вимогами п. 12.6.г ПДР України, а з моменту виникнення небезпеки для руху, пов`язаного з маневром а/м ВАЗ - у відповідності до вимог п. 12.3. ПДР України. Водій автомобіля ВАЗ-2106 мав технічну можливість своїми одноосібними діями попередити дорожньо-транспортну пригоду шляхом належного виконання вимог п. 10.1., п. 10.3. ПДР України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. За заявленими у вихідних даних обставинами пригоди водій автомобіля Пежо-407 шляхом належного виконання вимог п. 12.3 ПДР України щодо своєчасного застосування екстреного гальмування, а також, дотримуючись швидкісного режиму на даній ділянці дороги відповідно до п. 12.6 ґ) ПДР України, не мав технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів, з моменту виникнення небезпеки для руху маневру на його смугу автомобіля ВАЗ 2106. Відповідно, дії водія Пежо, пов`язані з невиконанням вимог п. 12.6. ґ) ПДР України, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору не перебувають. За обставин розвитку пригоди викладених в заяві на проведення експертизи та наданих матеріалах і вихідних даних, технічною причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії ОСОБА_17 , пов`язані з недотриманням вимог п. 10.1, п. 10.3 ПДР України і виконанням небезпечного маневру перестроювання з лівої смуги руху в праву, по якій зі значно більшою швидкістю рухався автомобіль Пежо-407 (т. 2 а.с. 1-29).

Як вбачається з вихідних даних, надані слідчими експерту для проведення експертиз (т. 2 а.с. 161) зазначено наступне: рух транспортних засобів організовано по трьом смугам дві смуги в сторону м. Києва, одна смуга в сторону м. Одеси. Крім того, вказано про наявність на даній ділянці дороги наступних дорожніх знаків 1.26 «Двосторонній рух», 1.37 «Дорожні роботи», 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 5.17.1 «Напрямок руху по смугам».

Разом з цим, як вбачається з протоколу огляду місця події та схеми (т.2 а.с. 72-98), у п. 12 протоколу огляду зазначено, що будь-які знаки на даній ділянці дороги відсутні. Водій ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що після знаку «Обмеження швидкості» до місця дорожньо-транспортної пригоди три перехрестя, тому слід вважати, що на ділянці дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, обмеження швидкості не було.

Відповідно до довідки Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області №427 від 04.02.2008 року автомобільна дорога М-05 Київ-Одеса, в тому числі ділянка км 402+300 м км 464+122 м (ліворуч) знаходиться у капітальному ремонті. Рух по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса було організовано по проїжджої частині, що розміщена праворуч (2 смуги руху у бік м. Одеси, 1 у бік м. Києва). Відповідно до акту №135, обстеження місця скоєння ДТП, яке відбулося 25.10.2007 року о 22.30 год. на 456 км+005 м автодороги М05 Київ-Одеса, недоліків в експлуатаційному утриманні ділянки автомобільної дороги не встановлено (т.3 а.с. 85).

Згідно довідки Відділу Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області №711 від 16.02.2009 року автомобільна дорога М-05 Київ- НОМЕР_8 , в тому числі ділянка км 402+300 м км 464+122 м станом на 25.10.2007 року знаходилася у стадії капітального ремонту. Рух по автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса було організовано по проїжджої частині, що розміщена праворуч (2 смуги руху у бік м. Одеси, 1 у бік м. Києва). Відповідно до акту №135, обстеження місця скоєння ДТП, яке відбулося 25.10.2007 року о 22.30 год. на 456 км+005 м автодороги М05 Київ-Одеса, недоліків в експлуатаційному утриманні ділянки автомобільної дороги не встановлено (т.3 а.с. 86).

З наведеного вбачається, що дані, зазначені прокурором в обвинувальному акті щодо обмеження швидкості та напрямку руху по смугам не відповідають дійсності і спотворені.

Натомість ОСОБА_8 надані докази про те, що при призначенні слідчим авто технічних та трасологічних експертиз по справі, вихідні дані для вирішення експертом поставлених перед ним питань були сформульовані виключно на підставі слідчих дій, проведених за участю водія ОСОБА_17 , який спотворив обставини дорожньо-транспортної пригоди, що потягло складення неправдивих висновків. Ця обставина також встановлена постановою Суворівського районного суду міста Одеси від 09.10.2003 року.

Також районний суд обґрунтовано звернув увагу на ту обставину, що версія органу досудового розслідування і версія водія ОСОБА_17 також не співпадають між собою. За версією органу досудового розслідування ОСОБА_8 рухався у крайній правій смузі в попутному напрямку з водієм ОСОБА_17 , позаду нього. Натомість водій ОСОБА_17 під час допиту в судовому засіданні пояснював, що рухався по крайній правій смузі, швидко наближалось позаду світло фар, водій Пежо почав виконувати маневр обгону, потім різко прийняв вправо і сталося зіткнення. При відтворенні обстановки і обставин події пояснював, що він рухався у крайній правій смузі, по цій же смузі рухався автомобіль Пежо, і сталося зіткнення (03 хвилина відеозапису), на 19-й хвилині відеозапису при відтворенні пояснив, що він рухався у крайній правій смузі, ОСОБА_8 рухався спочатку по цій же смузі, потім перестроївся у ліву від ОСОБА_17 смугу, а коли порівнявся з його автомобілем (ВАЗ 2106), різко прийняв вправо, оскільки йому (Доніну) назустріч рухався інший транспортний засіб.

Разом з цим, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він знаходився на передньому пасажирському сидінні в автомобілі ВАЗ під керуванням ОСОБА_17 вони рухалися спочатку в середній смузі, потім перестроїлися у праву смугу.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що аналізуючи висновки експертиз №ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 (т. 1 а.с. 99-118), №СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017 (т. 2 а.с. 1-29), приймаючи до уваги ту обставину, що остання експертиза проведена за допомогою комп`ютерного моделювання (за допомогою якого транспортні засоби зображені в усіх фазах зіткнення і зроблена прив`язка до дороги, зокрема бетонного відбійника), а при проведенні усіх попередніх експертиз комп`ютерне моделювання не було застосовано, за відсутності технічної можливості, в ній проаналізовано висновки усіх попередніх експертиз, співставивши механізм виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, детально описаного в мотивувальній частині висновку, фотоілюстрації з зображенням поетапного контактування автомобілів, що водій ОСОБА_17 рухався не в крайній правій смузі, а в лівій смузі (по направленню до м. Одеса), в крайній правій смузі рухався водій ОСОБА_8 .

До вказаного висновку районний суд прийшов, детально співвставивши між собою надані письмові докази, показання свідків, потерпілих.

Також, як вбачається зі схеми до протоколу огляду місця події, подряпина на асфальті (залишена від взаємодії диску правого колеса та асфальту), міститься в крайній правій смузі в лівій її частині, що також свідчить про те, що автомобіль ВАЗ 2106 рухався в лівій смузі і при виникненні небезпеки різко був скерований вправо.

Вказане підтверджується навіть доказом сторони обвинувачення висновком комісійної судової авто технічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобілів Пежо і ВАЗ, №1891 від 05.05.2008 року, в якому зазначено, що виходячи з кута контактування автомобілів, безпосередньо перед зіткненням мало місце зміщення автомобіля ВАЗ-2106 вправо, по ходу руху автомобіля Пежо-407 і в цій частині угледіти неспроможність показань водія автомобіля Пежо, з технічної точки зору, підстав немає (т. 2 а.с. 160-163). Ту обставину, що маневрування здійснював водій автомобіля ВАЗ 2106 ОСОБА_17 , підтвердив у судовому засіданні і експерт ОСОБА_38 .

Таким чином за результатами дослідження цих доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стороною обвинувачення не доведена належними та допустимими доказами вина ОСОБА_8 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, і смерть потерпілого ОСОБА_9 , які перебували між собою у прямому причинному зв`язку, а тому всі сумніви щодо доведення винуватості останнього слід тлумачити на його користь.

Апеляційний суд вважає, що зміст досліджених судом першої інстанції доказів правильно відображено у оскаржуваному вироку, а висновки суду з приводу оцінки цих доказів відповідають фактичним обставинам.

При цьому суд першої інстанції дав оцінку всім доказам у справі та зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, зокрема чому взяв до уваги висновки сторони захисту та не взяв до уваги висновки сторони обвинувачення, а зміст вироку в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту, про те що ОСОБА_8 на час настання дорожньо-транспортної пригоди автомобілем не керував та за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_14 , оскільки вони спростовуються доказами дослідженими у судовому засіданні районного суду, зокрема висновком комплексної судово-медичної експертизи №404 від 20.10.2008, висновком судово-медичної експертизи №725 від 16.03.2009, висновком судової авто технічної експертизи №11/А-30 від 11.02.2011, висновком комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи № 291 від 04.11.2001, фото таблицею до протоколу огляду місця події та протоколом відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_8 .

Також апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що районний суд визнав доказом відеозапис до протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_8 , який є недопустимим доказом, оскільки він не підписаний ОСОБА_8 та його захисником, а також про визнання доказами висновків автотехнічних та трасологічних експертиз, які, згідно з постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2013, визнані неправдивими з таких підстав.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит .

Недопустимими є також докази, що були отримані : 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень ; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.01.2020, справа №359/7742/17, докази можуть визнаватися недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Згідно з мотивувальною частиною вироку районного суду встановлено, що з протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_8 , а також відеозапису до нього, вбачається, що ОСОБА_8 пояснював, що саме він керував автомобілем Пежо, він детально розповів про обставини дорожньо-транспортної пригоди, поставив автомобілі на дорозі в тому положенні, як вони були розташовані при дорожньо-транспортній пригоді.

Крім цього, відповідно до зазначеного протоколу, ОСОБА_8 відмовився від його підписання в присутності захисника (т. 2 а. с. 158).

Приймаючи до уваги те, що протокол відтворення обстановки і обставин події складений відповідно до вимог ст. 194 КПК України (в ред. 1960 року), будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 був змушений себе оговорити, уклав якусь угоду зі слідством, районному суду як і суду апеляційної інстанції надано не було, а тому апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що вказаний доказ є належним.

Інших доказів на підтвердження того, що протокол відтворення обстановки і обставин події разом з відеозаписом є неналежним доказом, апеляційному суду надано не було.

Також апеляційний суд вважає, що автотехнічні та трасологічні експертизи проводилися та висновки по ним складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, а тому районним судом вказані висновки експертиз вірно визнані в якості доказів.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 3 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого в цій частині відсутні.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що районний суд не звернув увагу на те, що згідно з п. 8 протоколом огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу Пежо-407, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 26.10.2007 зазначено, що ступінь завантаженості автомобіля три особи, що в свою чергу свідчить про достовірність показань сторони захисту щодо знаходження ОСОБА_8 не за кермом автомобіля Пежо-407 під час ДТП, апеляційний суд визнає такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 протоколу огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу Пежо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 26.10.2007, ступінь завантаженості автомобіля становить три особи (т. 2 а. с. 101).

Згідно зі ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що районним судом не спростовуються доводи сторони захисту про те, що в автомобілі Пежо, під керуванням ОСОБА_8 , на час дорожньо-транспортної події, знаходилося три особи, а визнано такими, що не відповідають дійсності доводи сторони захисту щодо знаходження за кермом автомобіля Пежо під час ДТП не ОСОБА_8 , а свідка ОСОБА_14 .

Апеляційний суд, дослідивши вищезазначений протокол приходить до висновку, що наявність в автомобілі Пежо, під час дорожньо-транспортної пригоди, трьох осіб, не є підставою для визнання необґрунтованим висновку районного суду про те, що за кермом автомобіля Пежо під час ДТП знаходився ОСОБА_8 .

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що судом надана неналежна оцінка розбіжностям у показах свідків, наданих у даному кримінальному провадженні, оскільки судом не зазначено, що потерпілий ОСОБА_18 повністю підтвердив покази потерпілого ОСОБА_17 , апеляційний суд визнає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до мотивувальної частини оскарженого вироку, встановлено, що ОСОБА_17 , допитаний в судовому засіданні в якості потерпілого (до зміни обвинувачення прокурором), пояснив, що 25.10.2007 він рухався по автодорозі Київ-Одеса, в напрямку м. Одеси, керував автомобілем ВАЗ 2106, був туман, йшов мілкий дощ. На передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_12 , на задньому - ОСОБА_9 В районі с. Дачне були встановлені знаки - ремонт дороги і обмеження швидкості руху (70 км/год.). Він рухався в крайньому правому ряду, побачив світло фар, які швидко наближалися позаду, при цьому автомобіль (як пізніше йому стало відомо ОСОБА_25 ) почав виконувати маневр обгону його автомобіля ВАЗ, і оскільки йому назустріч рухався інший автомобіль, автомобіль Пежо різко перестроївся у праву смугу руху, і він ( ОСОБА_26 ) відчув глухий удар. Він виліз через лобове скло, ОСОБА_12 і ОСОБА_9 були непритомні. В автомобілі Пежо він побачив водія, пізніше дізнався, що це ОСОБА_8 . По дорозі в лікарню ОСОБА_9 помер.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні районного суду пояснив, що 25.10.2007 попросив ОСОБА_17 відвезти його в м. Одесу, вони виїхали на автомобілі ВАЗ 2106, за кермом знаходився ОСОБА_17 , він ( ОСОБА_27 ) - на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_9 - на задньому. Видимість була погана, був туман, йшов мілкий дощ. Вони рухалися в середній смузі, потім перестроїлися вправо і сталося зіткнення. Внаслідок травм, отриманих в дорожньо-транспортній пригоді, він є інвалідом 1 групи (не ходить).

Дослідженням матеріалів справи, а саме: аудіозапису та журналу судового засідання від 06.09.2017, 30.11.2018 встановлено, що допит ОСОБА_17 та ОСОБА_12 проведено судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України, а їх показання, викладені у вироку, повністю відповідають показанням, наданим ними в суді першої інстанції (т. 1 а.с. 224-226, т. 3 а.с. 228-231).

Частинами 1, 2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів є однією із загальних засад кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 23 КПК України та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд констатує, що оцінку показам допитаних районним судом потерпілого та свідків, апеляційний суд має надати виходячи з вмотивованості оскарженого вироку в частині аналізу показань цих осіб у сукупності з іншими доказами, які покладені в основу вироку та викладені в його мотивувальній частині.

Оцінивши мотивувальну частину оскарженого вироку, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано мотивував своє рішення щодо оцінки показань допитаних судом потерпілого ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_17 , дав їм відповідну оцінку, не допустивши при цьому очевидних протиріч в своїх висновках.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки свідки сторони захисту не є безпосередніми очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, а свідки: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , як працівники правоохоронного органу приймали участь у збиранні доказів, не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 були визнані свідками кримінального провадження (т. 1 а. с. 10-13).

Районним судом за клопотанням сторін кримінального провадження встановлено повний порядок дослідження доказів кримінального провадження, в тому числі допит вищезазначених свідків сторони обвинувачення.

Також районним судом задоволено клопотання сторони захисту про допит свідків сторони захисту: ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 (т. 3 а. с. 90). Крім цього, за клопотанням сторони захисту, районним судом було допитано в якості свідка ОСОБА_22 , який був процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні (т. 3 а. с. 3).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КПК України, свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

За результатами дослідження вироку районного суду встановлено, що свідкам сторони захисту, а також свідкам: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були відомі обставини, які підлягали доказування під час кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , а тому вони, відповідно до вимог ст. 352 КПК України, були допитані в якості свідків у даному кримінальному провадженні, районним судом їх покази досліджено та оцінено як самостійно так і в сукупності з іншими докази, висновки по ним вірно вмотивовані в мотивувальній частині оскарженого вироку.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що, суд, виправдовуючи ОСОБА_8 , послався на експертні висновки, які були отримані стороною захисту після закінчення досудового розслідування та які були отримані після зміни показів обвинуваченого, а також те, що суд безпідставно та з незрозумілих причин прийняв рішення, що органом досудового розслідування не здобуто відповідних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає такими що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Однією із засад кримінального провадження, закріпленою у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Законодавець, передбачивши у ч. 2 ст. 101 КПК України право сторони захисту надати суду висновок експерта, тим самим передбачив і обов`язок суду його розглянути у сукупності з іншими доказами.

Частиною 1 статті 242 КПК України передбачено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Відповідно до практики Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.08.2020 справа №753/10028/18, провадження №51-121км20, суд касаційної інстанції наголошує, що у кримінальних провадженнях, які стосуються ДТП, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитися на остаточному рішенні суду. Тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом.

Також, згідно з постановою Верховного Суду від 03.09.2020 справа №752/1498/14, провадження №51-4961км19 передбачено, що висновок експертизи, проведеної за клопотанням сторони захисту, може бути визнаний належним та допустимим доказом, якщо на час звернення сторони захисту з клопотанням про проведення експертизи ст. 242 КПК України було передбачено таку можливість.

Згідно зі ст. 94 КПК України, передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання принципу змагальності сторін за клопотанням захисника районний суд долучив до матеріалів кримінального провадження висновки експертиз №ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 (т. 1 а. с. 99-118), №СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017 (т. 2 а. с. 1-29), підготовлені за заявою захисниці.

Таким чином відповідно до матеріалів кримінального провадження та вимог ст. 242 КПК України, на час звернення сторони захисту з клопотанням про проведення експертизи передбачено таку можливість, а тому апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про належність та допустимість висновків експертиз №ЕД-2-3-10/13 від 29.07.2013 та №СЕ-2509-3-903.17 від 01.09.2017, як доказів у кримінальному провадженні.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом необґрунтовано відмовлено в допиті свідків сторони обвинувачення, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частинами 1, 2 статті 349 КПК України передбачено, що після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови.

У вступній промові зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони.

Інші учасники судового провадження можуть висловити свою думку про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження після вступної промови сторони захисту.

Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, зі сторони захисту - у другу.

Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, суд першої інстанції встановив повний порядок дослідження доказів (т. 1 а. с. 151-153).

Прокурор заявив клопотання про допит усіх свідків кримінального провадження, зазначених в реєстрі досудового розслідування. Заслухавши думку учасників провадження, суд ухвалив про допит свідків (т. 3 а. с. 52-53). В подальшому прокурор не заявляв клопотань про допит додаткових свідків.

Натомість у судовому засіданні апеляційного суду прокурорне навів жодної норми кримінального процесуального закону як підставу для призначення нового судового розгляду обвинувального акту.

Доводи сторони обвинувачення про не витребування районним судом з «Укравтодор» схеми проведення ремонтних робіт з зображенням дорожніх знаків, а також перетин дорожньої частини з другими перехрестями та інше, в зв`язку з чим, на думку прокурора, допущено неповноту судового розгляду, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки ці дані сторонами кримінального провадження не заявлялися як під час судового розгляду у суді першої інстанції та і під час апеляційного розгляду.

При цьому висновки районного суду щодо відсутності знаків обмеження швидкості на ділянці дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, зроблені районним судом на підставі доказів, наданих стороною обвинувачення, а саме: протоколом огляду місця події та схеми (т. 2 а.с. 72-98), довідки Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області №427 від 04.02.2008 (т. 3 а.с. 85), довідки Відділу Державтоінспекції ГУ МВС України в Одеській області №711 від 16.02.2009 (т. 3 а.с. 86).

Враховуючи вищевикладене, загальні засади кримінального провадження щодо змагальності та диспозитивності сторін кримінального провадження, а також те, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає, що районному суду надано сторонами провадження достатньо доказів для ухвалення судового рішення та необхідності витребування будь-яких доказів у районного суду не було, а учасники кримінального провадження клопотань щодо витребування доказів не заявляли.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що під час судового розгляду, в порушення вимог ч. 4 ст. 352 КПК України, в якості свідка допитано ОСОБА_7 , яка є захисником обвинуваченого, була присутня під час дослідження письмових доказів, допиту інших свідків та учасників процесу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки покази даного свідка є добровільними та не є такими, що можуть вплинути на рішення суду як самі по собі, так і в сукупності з іншими свідченнями.

Сторона захисту виклала ці міркування у своєму клопотанні, тому, звертаючи увагу на потенційне значення показань свідків сторони захисту для встановлення обставин справи, з метою дотримання принципу змагальності сторін, прав обвинуваченого на захист, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, суд першої інстанції вірно задовольнив клопотання сторони захисту та допитав свідків, зазначених в клопотанні захисниці обвинуваченого, в тому числі і саму захисницю ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, виправдувальний вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 апеляційний суд вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни, скасування та ухвалення обвинувального вироку або направлення справи на новий судовий розгляд, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, апеляційним судом не виявлено, а тому апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржений вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 09.04.2019 у кримінальному провадженні №0000585, внесеному до ЄРДР 05.12.2013 яким ОСОБА_8 визнано невинним та виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4