Справа № 545/2230/23
Провадження № 1-кп/545/314/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі : головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 0000261 від 07.06.2023 року за обвинуваченням гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , інші відомості щодо особи не відомі, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України, -

в с т а н о в и в :

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

За ч. 4 ст. 15 даного Закону особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 15 цього ж Закону, теоретичний і практичний іспити для отримання права на керування транспортними засобами відповідної категорії складаються в територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду ( контролю ) в агропромисловому комплексі.

Зза ч. 9 ст. 15 зазначеного Закону, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України, відповідно до Конвенції про дорожній рух, діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Наведеним положенням кореспондують норми абз.2 ч.2 ст.16 вказаного закону, за якими водій зобов`язаний : мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс ( сертифікат ) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Всупереч даним положенням законодавства, ОСОБА_3 на початку травня 2020 року ( точної дати та часу не встановлено ), перебуваючи в с. Малий Тростянець Полтавського району Полтавської області, з метою отримання можливості керування транспортними засобами, маючи умисел на виготовлення та подальше використання підробленого посвідчення тракториста-машиніста, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, замовив у невстановленої слідством особи завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста категорії «А1».

При цьому, обвинувачений надіслав у месенджері «Viber» указаній невстановленій особі фото з власним зображенням, необхідне для виготовлення даного документу, та повідомив свої персональні дані.

Після цього, в кінці літа 2020 року обвинувачений отримав від невстановленої слідством особи в приміщенні відділення «Нової пошти» в м. Полтава виготовлене на його замовлення підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 з дозволом керування транспортним засобом категорії «А1», видане, згідно його змісту, 24.08.2020 ГУ ДПСС в Львівській області, бланк якого не відповідач аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу.

07 червня 2023 близько о 10-00 год. обвинувачений, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючи мінітрактором марки «ХINGТАІХТ-220», д.н.з. НОМЕР_2 , під час перевірки у нього документів працівниками поліції у с. Малий Тростянець Полтавського району по вул. Тростянецькій поблизу будинку № 14, пред`явив поліцейському СРПП ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_1 з дозволом керування транспортним засобом категорії «А1», видане, згідно його змісту, ГУ ДПСС в Львівській області 24.08.2020, на ім`я ОСОБА_3 , яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу, використавши в такий спосіб завідомо підроблений документ.

Дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковано за ст. ч. 4 ст. 358 КК України, тобто як використання завідомо підробленого документа.

Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті затвердженому прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку, що не оспорюються обвинуваченим та про що ним подана відповідна заява.

Обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і погоджується з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Тому суд, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку за ст. 358 ч. 4 КК України повністю доведена.

Згідно ст. 6 «Конвенції про захист прав людини», ст. 62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного правопорушення повністю доведена.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів ( п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України» ).

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що : «при розгляді справ суди застосовують «Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Так, у справах : «Бакланов проти Росії» ( рішення від 09 червня 2005 року ), «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ), Європейський суд з прав людини зазначив, що : «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» ( п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року ) Європейський суд сказав, що : «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому, суд згідно вимог ст. 65, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, згідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку і щиро розкаявся у цьому, його характеристику, наявність обставин пом`якшуючих покарання та відсутність обтяжуючих покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з врахуванням, що обвинувачений не працює, і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання не має.

Питання щодо речових доказів у провадженні та відшкодування витрат за проведення експертиз у провадженні підлягають вирішенню відповідно до ст. 100, 122 КПК України.

Керуючись ст. 302, 369-370, 373-374, 381-382 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ :

Гр. ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Запобіжний захід засудженому до вступу вироку в законну силу - не обирати.

Стягнути з гр. ОСОБА_3 на користь Полтавського НД ЕКЦ МВС України понесені судові витрати у кримінальному провадженні за проведення експертизи у розмірі 1 673 гривень.

Речові докази :

- бланк посвідчення тракториста-машиніста на ім`я гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , видане ГУ ДПСС в Львівській області від 24.08.2020 року, що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 2 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області за адресою: м. Полтава, вул. О.Пчілки, 19-е - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім підстав, передбачених ч. 1 ст. 394 КПК України.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок надруковано суддею в нарадачій кімнаті та є оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1