ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 610/280/21 Номер провадження 11-кп/814/361/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 листопада 2020 року за №0000154, за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 20 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, безробітного, не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.309 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він незаконно без мети збуту в кінці серпня 2020 року біля свого домоволодіння АДРЕСА_1 зірвав кущі коноплі, тим самим придбав, та затим до 13 листопада 2020 року зберігав за названим вище місцем свого проживання особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, у особливо великому розмірі, загальною масою в перерахунку на суху речовину 6 861, 5 767 г.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 20 квітня 2021 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.309 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд при обранні заходу примусу належним чином не врахував те, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин, зберігаючи особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, у особливо великому розмірі, загальною масою 6 861, 5 767 г, за місцем проживання характеризується посередньо, у зв`язку з чим зазначене вище в сукупності свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість і неможливість виправлення без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги з доповненнями, заперечення обвинуваченого проти апеляційної скарги з доповненнями, який зазначив, що має хвору матір і підтвердив твердження прокурора в частині порушення щодо нього іншого кримінального провадження за фактом зберігання вибухових речовин, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.3 ст.309 КК України як незаконне придбання й зберігання наркотичного засобу в особливо великому розмірі без мети збуту, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора, які зводяться до безпідставного застосування першою судовою інстанцією положень ст.75 КК України та внаслідок цього призначення обвинуваченому надто м`якого покарання, колегія суддів уважає обґрунтованими.

Виходячи з п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.п.2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання та необхідності застосування більш суворого покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У силу п.2 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається застосування закону, який не підлягає застосуванню. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ж ч.3 ст.309 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Це обумовлено тим, що наркоманії та незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для здоров`я не лише конкретної особи, а й всього населення, а також для економіки та суспільства. Суспільна небезпека цих злочинів визначається, насамперед, поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації особистості. Отже, особи, які вчиняють ці злочини, повинні понести адекватне та справедливе покарання.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ним ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину й матір, яка потребує постійного лікування, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціальних обліках у медичних закладах та органі пробації не перебуває, наявності обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутності обставин, які його обтяжують.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Проте, місцевий суд належним чином не мотивував свого рішення про застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, так як не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання й те, яким чином перераховані в оскаржуваному вироку обставини впливають на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, тобто характеризують саме цей злочин, а не тільки особу винного, а також, звільняючи ОСОБА_7 від реального відбування заходу примусу, послався на ті ж самі обставини, що попередньо врахував при обранні виду й розміру покарання, що є неприйнятним.

При цьому, суд першої інстанції взагалі не врахував винятковий індивідуальний ступінь тяжкості й суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, а саме те, що обвинувачений придбав та на протязі тривалого часу (приблизно 3 місяців) зберігав за місцем свого проживання особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, у особливо великому розмірі, загальною масою в перерахунку на суху речовину 6 861, 5 767 г, що більше ніж у два рази перевищує межу, з якої встановлюється особливо великий розмір названого наркотичного засобу (2 500 г відповідно до Таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, затверджених наказом МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року). Наведені вище обставини також свідчать про те, що злочинна діяльність ОСОБА_7 , який не працює та суспільно корисною працею не займається, не була раптовою помилкою, а вказує на цілеспрямоване й наполегливе бажання обвинуваченого вести злочинний спосіб життя.Учинений же ним злочин підриває заснований на законі порядок обігу наркотичних засобів в Україні, створює загрозу заподіяння шкоди та завдає фактичну шкоду життю, здоров`ю людини, економіці й суспільству в цілому.

Зважаючи на відсутність у ОСОБА_7 працевлаштування та законних джерел доходу, посилання першої судової інстанції на наявність у нього утриманців є непереконливими.

Окрім того, з довідки-характерстики Виконавчого комітету Балаклійської міськї ради Харківської області встановлено, що ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю по АДРЕСА_1 , однак це не вплинуло на вчинення ним тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів за названою адресою проживання (а.п.35).

Зазначене вище значно підвищує, як суспільну небезпечність особи обвинуваченого, так і вчиненого ним злочину.

Колегія суддів не вбачає й сукупність характерних рис ОСОБА_7 , як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, які би підтверджували готовність обвинуваченого належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою.

На переконання апеляційного суду, наявність однієї обставини, що пом`якшує покарання, разом із певними даними про особу винного щодо його родинних зв`язків, відсутності в нього судимостей і перебувань на спеціальних обліках, з огляду на всі викладені вище обставини, які враховуються при обранні заходу примусу в їх сукупності, не є мотивованою й достатньою підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, натомість обґрунтовано слугували причиною призначення йому мінімального покарання.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що застосування положень ст.75 КК України щодо ОСОБА_7 є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, і призвело до призначення останньому невиправдано м`якого заходу примусу, який не є справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу ОСОБА_7 .

За таких обставин, оскаржуваний вирок у частині призначення покарання належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наполегливе й цілеспрямоване бажання обвинуваченого вести злочинний спосіб життя у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, особливо великий розмір особливо небезпечного наркотичного засобу як предмета злочину (масою в перерахунку на суху речовину 6 861, 5 767 г), особу обвинуваченого, який не судимий (а.п.34), розлучений, не працює, має неповнолітню дитину й матір, яка хворіє (а.п.36, 40), за місцем проживання характеризується посередньо (а.п.35), на спеціальних обліках у медичних закладах та органі пробації не перебуває (а.п.32-33), наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначене з реальним його відбуттям, однак у мінімальному розмірі.

З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстави для застосування щодо обвинуваченого приписів ст.69 КК України також відсутні.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 20 квітня 2021 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.309 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4