Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/307/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28.04.2022, якою:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

застосовано примусові заходи виховного характеру у виді передачі під нагляд батькам та передано неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під нагляд його матері - ОСОБА_10 , терміном на 01 (один) рік.

Стягнуто з неповнолітнього ОСОБА_9 на користь малолітньої потерпілої ОСОБА_11 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 12662 (дванадцять тисяч шісот шістдесят дві) гривні 81 копійку та моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнуто з неповнолітнього ОСОБА_9 судові витрати по справі в сумі 4290 гривень 50 копійок за проведення експертиз.

В разі відсутності коштів у неповнолітнього ОСОБА_9 , грошові кошти стягувати з його матері - ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ухвалою суду першої інстанції неповнолітній ОСОБА_9 скоїв умисний злочин у сфері злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, при наступних обставинах.

15.05.2021 року близько 22 - ї години, неповнолітній ОСОБА_9 керуючи мотоциклом «VIPER V250L», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вул. Центральна в селі Козацьке, Олександрійського району, Кіровоградської області, не дотримавшись правил дорожнього руху, в умовах недостатньої видимості, не обрав необхідну швидкість для подальшої зупинки транспортного засобу, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та напроти будинку АДРЕСА_2 , допустив наїзд на пішохода малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Комунального Закладу «Жовтоводська міська лікарня».

Своїми діями неповнолітній ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п.12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, які говорять:

п.12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»

Порушення вимог правил дорожнього руху водієм мотоциклу «VIPER V250L», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо - транспортної пригоди відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи за №СЕ-19/112-21/6059-ІТ від 30.07.2021 року.

Невиконання вищезгаданих пунктів Правил дорожнього руху України призвело до дорожньо-транспортної події, в результаті якої пішоходу малолітній ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми: синці обличчя, рани правої тім`яно-потиличної ділянки, струсу головного мозку в сукупності з переломом правої скроневої кістки відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечний для життя в момент заподіяння у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №132 від 13.07.2021 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу змінити, зменшивши суми, які підлягають стягненню, а саме: розмір матеріальної шкоди зменшити до 4182,11грн. з врахуванням - часткового відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2800,00грн., розмір суми, що підлягає до стягнення становить 1382,11грн.; розмір моральної шкоди підлягає зменшенню до 5000,00грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанцій допустив неправильне визначення сум грошових коштів які підлягають стягненню з неповнолітнього ОСОБА_9 на користь малолітньої потерпілої ОСОБА_11 .

Вважає, що під час розгляду справи в суді не було встановлено зв`язок між завданим ушкодженням здоров`я ОСОБА_11 та понесеними витратами з боку останньої, та не було належним чином доведено необхідність в здійсненні таких витратах.

Як слідує з цивільного позову, вимогами потерпілої були відшкодування 12662,81грн. матеріальної шкоди та 100000,00грн. моральної.

Судом першої інстанції матеріальна шкода стягнута в повному обсязі, моральна частково, в сумі 20000,00грн.

При цьому, стороною захисту були подані обґрунтовані заперечення щодо доцільності та необхідності, як розміру здійснених витрат потерпілою, так і взагалі наявності моральної шкоди, але судом не були враховані дані заперечення. Судове рішення в цій частині слід вважати таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, так як в матеріалах справи наявні суперечливі докази, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази відкинувши інші.

З позовної заяви, матеріалів кримінального провадження , а також під час розгляду справи в суді не було встановлено зв`язок між завданим ушкодженням ОСОБА_11 та необхідністю здійснених витрат в загальній сумі 12662,81грн., а саме:

-4182,11 грн. на придбання ліків, перелік та кількість лікарських препаратів не відповідають переліку та кількості зазначені в історії хвороби та виписному епікризі;

-1340,00 грн. проїзд в лікарню згідно квитків за напрямком м. Жовті Води - м. Дніпро, з проїзних документів не слідує хто, куди саме та з якою цілою здійснив дану поїздку належним чином не доведено;

-1090,00 грн. консультація лікаря офтальмолога, підбір та придбання окуляр, відсутній зв`язок між завданим ушкодженням та понесеними витратами;

-1351,70 грн. придбання предметів гігієни, відсутній зв`язок між завданим ушкодження та понесеними витратами;

-4699,00 придбання смартфону, відсутній зв`язок між завданим ушкодженням та понесеними витратами.

При цьому, судом не було взагалі враховано, те що відповідачка ОСОБА_10 особисто перерахувала на користь потерпілої 2800,00грн., дана обставина позивачами в суді не заперечувалась.

З наведених підстав захисник вважає, що наявність моральної шкоди не була доведена належними та допустимими доказами, а тому рішення підлягає зміні.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника щодо вирішення цивільного позову, думку прокурора та представника неповнолітнього потерпілої, які заперечували щодо задоволення апеляційних вимог сторони захисту перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій неповнолітнього ОСОБА_9 та його винуватість у вчиненні кримінального суспільно-небезпечного діяння захисником не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Висновок про вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за який відносно нього застосовані примусові заходи виховного характеру, обґрунтовано зроблений судом першої інстанції, кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України є правильною, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Що стосується апеляційних доводів захисника про те, що суд першої інстанцій допустив неправильне визначення сум грошових коштів які підлягають стягненню з неповнолітнього ОСОБА_9 на користь малолітньої потерпілої ОСОБА_11 , то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Як вбачається із змісту ухвали, представником цивільного позивача було заявлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути з ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 солідарно в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 12662 гр. 81 коп. та в рахунок відшкодування завдану моральну шкоду в сумі 100000 грн.

Відповідно до вимог ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, постановляючи ухвалу про застосування заходів виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі, оскільки визнаючи розмір суми, яка підлягає відшкодуванню, суд виходив з того, що саме в наслідок неправомірних дій ОСОБА_9 малолітній ОСОБА_11 та її законий представник змушені були понести витрати пов`язанні з лікуванням, відновленням пошкоджених особистих речей та інших витрат пов`язаних з відновленням свого становища.

Так, задовольняючи цивільний позов в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди в сумі 12662 грн. 81 коп., суд першої інстанції належним чином врахував те, що вказані витрати підтверджується наданими доказами. Зокрема, взято до уваги фіскальні чеки та квитанції, якими підверджується правильність та обґрунтованість цивільних вимог потерпілої щодо стягнення матеріальної шкоди. Із зазначених чеків, які надані потерпілою стороною, підтверджуються суми, які витрачені на лікарські засоби, найменування цих засобів та дату їх придбання. Також, підтверджуються транспортні витрати, які збігаються у часі перебування потерпілої на лікуванні у м. Дніпро.

Щодо необхідності витрат на придбання потерпілою смартфону, то як убачається з пояснень представника потерпілої надані нею в суді першої інстанції, смартфон потерпілої був пошкоджений під час ДТП, не підлягав ремонту та відновленню, а тому був придбаний новий. Дана обставина стороною захиту не заперечувавалась та не спростовувалась.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ввищенаведені вимоги КПК України при постановлені ухвали в частині розв`язання цивільного позову виконані в повному обсязі, та вірно стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальну шкоду у розмірі 12662 грн. 81 коп., у зв`язку з чим належить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника в цій частині.

Апеляційні доводи захисника про неврахування районним судом, що ОСОБА_10 особисто перерахувала на користь потерпілої 2800,00 грн., колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Як убачається з технічного запису судового засідання, представник потерпілої в суді першої інстанції дійсно не заперечувала щодо сплати потерпілій грошових коштів в сумі 2800,00 грн. Проте, в матеріалах справи відсутні будь які письмові докази на підтвердження перерахування коштів потерпілій. Не надані вкані докази і суду апеляційної інстанції. Тому, суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до приписів ст.ст. 92, 94, 99 КПК України не врахував дану обставину при визначенні розміру стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами захисника щодо незаконності оскаржуваного судового рішення в частині вирішення питання стягнення розміру моральної шкоди на користь потерпілої, з огляду на наступне.

Встановивши доведеність ОСОБА_9 скоєння необережного суспільно небезпечного діяння, що полягали у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, суд першої інстанції, задовольнив частково позовні вимоги представника потерпілої щодо стягнення моральної шкоди і стягнув із ОСОБА_9 моральну шкоду на користь потерпілої 20000 грн. При цьому, судом було належним чином встановлено та враховано тяжкість і тривалість страждань малолітньої потерпілої, порушення її звичного ритму життя.

З огляду на викладене вище апеляційний суд погоджується з висновками суду і вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, конкретних обставин справи, а тому вважати його завищеним, як зазначає сторона захисту підстав не має.

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права потерпілої гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини.

В апеляційній скарзі не зазначено жодних переконливих доводів та не надано належних і допустимих доказів, які б дали суду підстави зменшити визначений районним судом розмір моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого ним рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.376 ч.2, ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28.04.2022 щодо ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4