Справа № 357/5122/23
У Х В А Л А

02 травня 2023 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Біла Церква клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167 від 20.04.2023 року,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 від 20.04.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000167 від 20.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Вказане клопотання обґрунтоване, тим, що група осіб, діючи за попередньою змовою, шляхом шахрайства заволоділи квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , права на спадщину якої належать ОСОБА_4 .

В ході проведення допиту потерпілого ОСОБА_4 , встановлено, що з 2017 року він знайомий з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В квітні 2020 року до потерпілого звернувся ОСОБА_6 та повідомив, що має знайомих, сім?ю Богданових, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , котрий помер та на даний час необхідна допомога з організацією похорон та подальшим доглядом ОСОБА_9 . Геннадій також повідомив, що в ОСОБА_10 більше не лишилося родичів на території України, всі вони знаходяться на території рф. На дану пропозицію він погодився та в подальшому зв`язався з родичами ОСОБА_10 , а саме ОСОБА_11 , котра являється сестрою ОСОБА_12 . ОСОБА_13 запропонувала ОСОБА_4 зайнятися похоронами ОСОБА_14 та подальшим облагородженням місця захоронення, а в подальшому довічним доглядом ОСОБА_12 та що в замін вони посприяють в отриманні права власності на приміщення квартири, належної ОСОБА_10 . На цю пропозицію потерпілий погодився, оскільки в нього на той час не було власного житла. В подальшому з кінця квітня 2020 року ОСОБА_4 почав мешкати в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 та доглядати за ОСОБА_15 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, а потерпілий, в свою чергу, зайнявся її похоронами та облагородженням місця її захоронення.

В подальшому, 12 серпня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського міського територіального округу Київської області ОСОБА_16 із заявою про вступ в спадщину так як вважав, що відповідно до положень ст. 1264 Цивільного кодексу України він являвся спадкоємцем за законом четвертої черги до майна померлої. У відповідь на його заяву приватний нотаріус ОСОБА_16 надала запит про надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 та осіб, які зареєстровані за місцем проживання померлої ОСОБА_7 у відповідь на який потерпілий повідомив, що в нього відсутнє місце реєстрації та в подальшому в листі від 12.08.2020 «про надання роз`яснення щодо переліку документів, необхідних для встановлення факту проживання однією сім`єю» ОСОБА_16 вказала, що у випадку проживання з спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, необхідно надати документ, що це підтверджує. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно підпункту 4.4. пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Таким чином потерпілому було рекомендовано звернутися до суду з метою встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому потерпілому стало відомо, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_17 .

21.10.2022 року право власності на кв. АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_17 , номер відомостей про речове право: 48240704.

01.05.2023 року слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом у даному кримінальному провадженні квартири АДРЕСА_2 , загальна площа 50.9 кв.м., житлова - 29 кв.м.

Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що на даний час не в повній мірі зясовані обставини незаконного набуття у власність зазначеної квартири, а також не встановлено осіб причетних до цього.

Враховуючи викладені обставини, сторона обвинувачення стверджує, що з метою запобігання можливості перетворення, передачі, відчуження вказаного майна та для збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

В судове засідання прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 не з`явився, через канцелярію Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна розглядати в його відсутності, клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити за викладених у ньому обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Враховуючи клопотання прокурора про розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику власників квартири та вимоги ч.2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя вважає, що клопотання слід розглядати без виклику власників майна.

Дослідивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктом 1 частини другої вказаної норми закону, визначено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, слідчим відділом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 20.04.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167 від 20.04.2023, щодо фактів шахрайських дій, вчинених групою осіб, спрямованих на незаконне заволодіння квартирою, права на спадщину якої належать ОСОБА_4

21.10.2022 року право власності на кв. АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_17 . Номер відомостей про речове право: 48240704.

Також встановлено, що об`єктом кримінально протиправних дій є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , загальна площа 50.9 кв.м., житлова - 29 кв.м.

Постановою заступника начальника відділення СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_18 від 01.05.2023 року, вказана квартира визнана речовим доказам у кримінальному провадженні № 0000167 від 20.04.2023 року.

Слід зазначити, що арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Під час судового розгляду встановлено, що метою накладення арешту на майно, є збереження речового доказу та запобігання його перетворенню, відчуженню. Підставою для арешту майна є наявність достатніх підстав вважати, що майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, яке може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

При цьому, згідно із частинами 6, 7 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 4962, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Таким чином, доводи клопотання та додані до нього матеріали, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою запобігання можливості відчуження та збереження речового доказу, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в зв`язку з чим належить накласти арешт на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого максимального заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись статтями 98, 170-173, 175, 309, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 50.9 кв.м., житлова 29 кв.м., яка на праві приватної власності належить ОСОБА_17 , із забороною державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати іншим заінтересованим особам, які не були присутні при її проголошенні.

Власники майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання подається слідчому судді.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню після її проголошення, відповідно до вимог ст. 175 КПК України.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддяОСОБА_19