Справа № 405/1074/22
Номер провадження 1-кп/404/59/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

15 вересня 2023 року м. Кропивницький, Україна

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження № 0000279 від 04.03.2021 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Салахи Євлахського району, Азербайджана, азербайджанця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Ульяновка Ульяновського району Кіровоградської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_6 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки с. Велика Северинка Кіровоградського району Кіровоградської області, українки, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії підготовчого провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_9

з боку захисту: обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Судом проводився розгляд клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

2.Встановлені судом обставини і докази.

В ході судового розгляду справи обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 визначено граничний строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23.09.2023 року, однак, розгляд кримінального провадження до даної дати є неможливим.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити подане ним клопотання про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , оскільки станом на день проведення судового засідання ризики передбачені ст. 177 КПК України не змінились.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та їх захисники просили відмовити в задоволені клопотання прокурора та обрати більш м`які запобіжні заходи відносно них. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_14 просила суд тимчасове перевести його до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для надання ефективної медичної допомоги, зокрема подальшого консультування та вирішення питання його лікування в науково-дослідному інституті ендокринології, що розташований в м. Києві, про необхідність якого дійшли висновку лікарі КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» згідно консультації спеціалістів КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» від 15.11.2022 р.

4.Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався суд.

Згідно ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На підставі вище викладеного та враховуючи відомості про осіб обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , обґрунтованість підозри, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , у разі визнання їх винуватими (за тяжкий злочин передбачений ч. 2 ст. 307 КК України може бути призначено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, та за особливо тяжкий передбачений ч. 3 ст. 307 КК України - у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), вік та стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , (об`єктивних відомостей про захворювання, які перешкоджають їх перебуванню у слідчому ізоляторі суду не надані), наявність місця мешкання в м. Кропивницькому та соціальних зв`язків, відсутність постійних офіційних місць роботи та наявність судимостей.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що існують відповідні та достатні підстави для продовження ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, оскільки існує реальний суспільний інтерес, який виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, оскільки підстави та ризики застосування саме цього виду запобіжного заходу, обставини справи та особистість обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , змін не зазнали, а тому у суду є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , можуть продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

При цьому суд зазначає, що в подальшому після дослідження всіх необхідних доказів по провадженню та з урахуванням думки учасників судового розгляду, судом може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, з метою не допустити перетворювання запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення свободи.

На підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 , обов`язків, передбачених КПК України не визначати, оскільки ОСОБА_5 перебуває під вартою також в рамках іншого кримінального провадження, а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 відбувають покарання у виді позбавлення волі за вироками суду, а тому в клопотаннях обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , та їх захисників слід відмовити.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року "Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України", наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року "Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту" визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Крім того, суд виходить з того, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (надалі - Конвенція), а також практику ЄСПЛ як джерело права.

Одним з Рішень ЄСПЛ, яке містить правові позиції, що підлягають застосуванню у ситуаціях, подібних до цієї, є Рішення «Тимошенко проти України», в якому ЄСПЛ розглядав питання належного лікування ув`язненої особи в контексті дотримання вимог ст. 3 Конвенції.

Зокрема, у п. п. 210-212 вказаного Рішення ЄСПЛ зазначив, що , згідно з практикою Суду стаття 3 Конвенції покладає на державу обов`язок дбати про фізичне благополуччя осіб, яких позбавлено свободи (див. вищезазначене рішення у справі "Кудла проти Польщі" (&?л;...&?н;) п. 94). У той же час вона не може тлумачитись як така, що закріплює загальний обов`язок звільнення затриманих у зв`язку зі станом здоров`я, а, скоріше, вимагає сумісності стану здоров`я ув`язненої особи з його або її тривалим ув`язненням, навіть якщо він або вона є серйозно хворими, та залежить від здатності держави надати відповідне лікування необхідної якості у місці ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2011 року у справі "Гогінашвілі проти Грузії" (Goginashvili v. Georgia), заява № 47729/08, п. 79).

"Адекватність" медичної допомоги залишається одним з найскладніших для визначення елементів. У цілому Суд зберігає достатню гнучкість при визначенні необхідного стандарту охорони здоров`я, встановлюючи його окремо для кожної справи. Зазначений стандарт повинен бути "сумісним з людською гідністю" ув`язненої особи, але також повинен враховувати "практичні вимоги ув`язнення" (див. рішення від 22 грудня 2008 року у справі "ОСОБА_4 проти Росії" (Aleksanyan v. Russia), заява № 46468/06, пп. 139-140). Суд також встановив, що статтю 3 Конвенції не можна тлумачити як таку, що вимагає виконання будь-якого бажання та вимоги ув`язненої особи стосовно лікування (див. рішення від 29 вересня 2005 року у справі "Метью проти Нідерландів" (Mathew v. the Netherlands), заява № 24919/03).

Сам по собі той факт, що ув`язнену особу оглянув лікар та призначив їй певну форму лікування, не може автоматично призвести до висновку про адекватність такого лікування (див. рішення від 29 листопада 2007 року у справі "Гумматов проти Азербайджану" (Hummatov v. Azerbaijan), заяви №№ 9852/03 та 13413/04, п. 116). Державні органи повинні також забезпечити докладне документування стану здоров`я ув`язненої особи та його або її лікування протягом ув`язнення (див., наприклад, рішення у справі "Худобін проти Росії" (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 83, ECHR 2006-ХІІ (витяги), оперативність та точність діагнозу та лікування (див. зазначені вище рішення у справі "Гумматов проти Азербайджану" (Hummatov v. Azerbaijan), п. 115, та "Мельник проти України" (Melnik v. Ukraine), пп. 104-106), та за умови, коли це викликано медичним станом, - регулярність та систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою вилікування хвороб ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів (див. зазначені вище рішення у справі "Гумматов проти Азербайджану" (Hummatov v. Azerbaijan), пп. 109 та 114; "Сарбан проти Молдови" (Sarban v. Moldova), п. 79, та рішення від 13 липня 2006 року у справі "Попов проти Росії" (Popow. Russia), заява № 26853/04, п. 211). Державні органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для фактичної реалізації призначеного лікування (див. зазначене вище рішення у справі "Гумматов проти Азербайджану" (Hummatov v. Azerbaijan), п. 116, та рішення від 7 листопада 2006 року у справі "Голомийов проти Молдови" (Holomiov v. Moldova), заява № 30649/05, п. 117).

Крім того, у вказаному Рішенні ЄСПЛ підкреслюється, що довіра пацієнта є ключовою складовою відносин між лікарем та пацієнтом. Створити її в умовах установ досудового ув`язнення та в інших пенітенціарних установах особливо важливо, але у той самий час часто дуже важко (п. 216).

В даному випадку суду не було надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_3 може отримати медичну допомогу необхідної якості без вжиття такого заходу, як переведення до ДУ «Київський слідчий ізолятор». За таких умов у суду немає підстав відхилити відповідне клопотання, оскільки саме суд на цій стадії кримінального провадження відповідає за дотримання по відношенню до обвинуваченого вимог ст. 3 Конвенції, та зобов`язаний вживати ефективних заходів для недопущення такого поводження з ним, яке могло б розцінюватись як нелюдське або таке, що принижує гідність.

Разом з тим, беручи до уваги публічний інтерес у судовому розгляді кримінального провадження у розумні строки, суд зауважує, що вжиття заходів щодо створення умов для ефективного лікування обвинуваченого ОСОБА_3 не може причиною затягування судового розгляду, а тому вважає за необхідне покласти на відповідні установи попереднього ув`язнення та медичні установи обов`язки щодо швидкого виконання покладених на них функцій та підтримання зв`язку із судом у питанні своєчасного інформування про місцезнаходження обвинуваченого та, у разі необхідності, забезпечення його участі у судовому розгляді в режимі відеоконференції.

Керуючись ст. ст. 331, 372, 376 КПК України, суд,-

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки суду.

В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , та їх захисників про обрання більш м`яких запобіжних заходів відносно них відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 13.11.2023 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 днів, тобто до 13.11.2023 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на 60 днів, тобто до 13.11.2023 року включно.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на 60 днів, тобто до 13.11.2023 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_14 про забезпечення права на медичну допомогу задовольнити.

Тимчасово, на строк по 01 листопада 2023 року, перевести ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Зобов`язати ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» забезпечити переведення обвинуваченого ОСОБА_3 до ДУ «Київський слідчий ізолятор» у строк до 15 жовтня 2023 року.

Зобов`язати ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити надання обвинуваченому ОСОБА_3 медичної допомоги у Державній установі «Інститут ендокринології та обміну речовин ім.В.П.Комісаренка НАМН України», що розташована за адресою: 04114, м. Київ, вул. Вишгородська, 69, на предмет консультування та вирішення питання лікування у Державній установі «Інститут ендокринології та обміну речовин ім.В.П.Комісаренка НАМН України».

У разі призначення чергових судових засідань з розгляду даного кримінального провадження в період перебування обвинуваченого ОСОБА_3 у ДУ «Київський слідчий ізолятор», про що буде повідомлятись заздалегідь, зобов`язати ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідному судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку ст. 336 КПК України.

У разі неможливості з об`єктивних причин повернути обвинуваченого ОСОБА_3 до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» у строк до 01 листопада 2023 року зобов`язати ДУ «Київський слідчий ізолятор» повідомити про це суд заздалегідь та забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку ст. 336 КПК України.

Після завершення надання обвинуваченому ОСОБА_3 медичної допомоги відповідно до цієї ухвали зобов`язати ДУ «Київський слідчий ізолятор» перевести вказаного обвинуваченого ОСОБА_3 до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», повідомивши суд про дату вибуття обвинуваченого та орієнтовну дату його прибуття до м. Кропивницький.

Копію ухвали вручити прокурору, захисникам, обвинуваченим для відома та направити для виконання начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», ДУ «Київський слідчий ізолятор», для виконання.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині продовження строків тримання під вартою, протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1