ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2930/23 Справа № 199/3446/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000347 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 07.11.2022 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; за ч. 1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років та невідбутої частини штрафу за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022, який згідно ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вирішено питання про розподіл процесуальних витрат та речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.

За обставин встановлених судом першої інстанції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше судимий за корисливі злочини, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисне кримінальне правопорушення, достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Так, 29.03.2023, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходився біля магазину «АТБ-маркет», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 2, де розпивав спиртні напої разом зі знайомим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В цей час, з вищевказаного магазину вийшов раніше незнайомий йому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який направився по вул. Передова в напрямку вул. Придніпровська у м. Дніпро.

В той же час, ОСОБА_7 припустив, що у потерпілого ОСОБА_12 може знаходитися при собі цінне майно, яке він визначив предметом свого злочинного посягання, та у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, 29.03.2023, приблизно о 21 годині 30 хвилин, пішов за потерпілим ОСОБА_12 по вул. Передова у м. Дніпро в напрямку вул. Придніпровська.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , 29.03.2023, приблизно о 21 годині 35 хвилин, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілого ОСОБА_12 та оточуючих, вчиняючи злочин повторно, наздогнав потерпілого біля буд. АДРЕСА_2 та, знаходячись у безпосередній близькості обличчям до останнього, наніс йому один удар кулаком правої руки в область носу.

Від вказаного удару потерпілий ОСОБА_12 впав спиною на землю, в свою чергу ОСОБА_7 наніс ще не менше двох ударів правою ногою в область обличчя потерпілого, тим самим подавив його волю до опору, чим заподіяв насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння.

Далі, не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , 29.03.2023, приблизно о 21 годині 35 хвилин, перебуваючи біля буд.1 по вул. Придніпровська у м. Дніпро, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись біля потерпілого ОСОБА_12 , який лежав на землі, з правої внутрішньої кишені куртки, одягненої на потерпілому, дістав банківську картку КБ «ПриватБанк» номер рахунку НОМЕР_1 , яка обладнана технологією безконтактної оплати та належить сину потерпілого - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після чого з правої зовнішньої кишені куртки дістав LED-ліхтарик марки ТМ «Yunmai», з алюмінієвим корпусом, сірого кольору, з акумулятором та функцією зарядки від USB-кабелю, який належить потерпілому ОСОБА_14 .

При цьому, ОСОБА_7 припустив, що на зазначеній банківській картці знаходяться грошові кошти, які він може обернути на свою користь, та у нього виник кримінально-протиправний умисел, направлений на викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів, а саме: вищевказаної банківської картки, яка належить потерпілому ОСОБА_13 .

Відповідно до примітки ст. 358 Кримінального кодексу України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-Ш від 7 грудня 2000 року, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби.

Доводячи до кінця свій умисел, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вищевказане відкрито викрадене майно потерпілого ОСОБА_12 та з банківською карткою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» номер рахунку НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_12 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1034е від 17.04.2023 тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя справа та садна носа, що спричинені від дії тупого (тупих) твердого предмету (предметів). Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р.№6.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1400/23 від 05.04.2023 вартість LED-ліхтарика ТМ «Yunmai» з алюмінієвим корпусом, сірого кольору, з акумулятором та функцією зарядки від USB-кабелю, становить 292 гривні. Тобто, своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на суму 292 гривень.

Далі, ОСОБА_7 29.03.2023 приблизно о 21:45 годині, утримуючи при собі банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» номер рахунку НОМЕР_1 , яка обладнана технологією безконтактної оплати та належить потерпілому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зайшов до магазину «АТБ-Маркет», що розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Передова, 2 та, використовуючи вказану банківську картку, придбав товар на загальну суму 219 гривень 90 копійки.

Враховуючи те, що вказана сума спричиненої майнової шкоди на момент здійснення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто -268,4 грн., 20.04.2023 відносно ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП, за фактом дрібного викрадення чужого майна, а саме: грошових коштів на загальну суму 219 гривень 90 копійок з банківської карти потерпілого ОСОБА_13 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури, не оскаржуючи правильність встановлених судом фактичних обставин справи та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання: за ч. 4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7років та штрафу у розмірі 16 000 гривень, який виконувати самостійно.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що при призначенні судом першої інстанції остаточного покарання за сукупністю вироків, суд в резолютивній частині не зазначив розмір невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022, яка складає 16 000 гривень, що призвело до порушення вимог ч. 4 ст. 71 КК України, та, як наслідок, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , з урахуванням доповнень, не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 призначити покарання: за ч. 4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці. Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці та штрафу у розмірі 16 000 гривень, який згідно ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому не врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до тяжких злочинів проти власності, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі й за вчинення аналогічних злочинів та який вчинив дані кримінальні правопорушення в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того зазначає, що суд помилково визнав, як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття, оскільки з урахуванням наявності обставини, що його обтяжує у виді рецидиву злочинів, свідчить про те, що обвинувачений не робить належних висновків та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.

Також вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 71 КК України та призначив остаточне покарання, яке не є більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що є підставою для скасування вироку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржуючи правильність встановлених судом фактичних обставин справи та правову кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати до нього положення ст. 69, 75 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів він визнав у повному обсязі, щиро покаявся за вчинене, активно сприяв розкриттю злочину, співпрацював зі слідством, надавав послідовні та логічні пояснення з приводу обставин вчинених злочинів, добровільно видав викрадене майно, що правильно судом першої інстанції було визначено як обставини, що пом`якшують його покарання.

Також зазначає, що відповідно до довідки військово-лікарської комісії його стан здоров`я є незадовільним, оскільки він страждає важким хронічним захворюванням, що може бути визнано судом, як додаткову обставину, що пом`якшує покарання та, як наслідок, надасть підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційні скарги першого заступника керівника обласної прокуратури та прокурора, який приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції та з підстав, викладених в них, просив їх задовольнити, вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок. При цьому заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити і застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 69, 75 КК України. Також заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів.

Інші учасники апеляційного перегляду справи, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового розгляду до зали суду не з`явились, причин своєї неявки не повідомили, а тому апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, детально викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційних скарг прокурорів та обвинуваченого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а також про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та суворості, апеляційний суд доходить таких висновків.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

За змістом ст. 65 КК України при призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як слідує з роз`яснень щодо правильного та однакового застосування зазначених вище положень закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які належать до категорії кримінальних проступків та тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі й за аналогічні злочини, вчинив кримінальне правопорушення, в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а також обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , до яких суд першої інстанції правильно відніс щире каяття, про що свідчить визнання ним вини та щирий жаль з приводу вчинених кримінальних правопорушень, а також активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, яке полягає в добровільній видачі викраденого майна та участі в проведених слідчих діях на досудовому розслідуванні та в наданні послідовних показань під час судового розгляду, а також обставину, що обтяжує його відповідальність у виді рецидиву злочинів і з урахуванням зазначених обставин, призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення судом першої інстанції не встановлено, та в апеляційній скарзі обвинуваченого не зазначено, тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність матеріальних підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

З вимог ч. 1 ст. 75 КК України слідує, що при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування, якщо з урахуванням тяжкості злочину особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У цьому випадку, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України і з такими висновками погоджується й апеляційний суд, а тому призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років унеможливлює застосування до нього положень ст. 75 КК України, тим більше, що остаточне покарання останньому визначається за сукупності вироків, оскільки ОСОБА_7 вчинив нові кримінальні правопорушення в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги обвинуваченого є неприйнятними.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Статтею 414 КПК як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, а прокурор просить збільшити розмір покарання на 3 місяці та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці, що на думку апеляційного суду, не свідчить про суттєву диспропорцію між тим покаранням, яке призначив суд та тим, яке просить прокурор в апеляційній скарзі.

Таким чином, прокурор не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, чому, на його думку, покарання у виді 7 років не може забезпечити досягнення цілей покарання та внесення корективів в соціально-психологічні властивості засудженого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону і тільки покарання в розмірі 7 років і 3 місяці є необхідним для досягнення таких цілей, у зв`язку з чим такі доводи апеляційної скарги прокурора є суто формальними, безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурорів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як зазначалось вище, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини в період невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022, суд першої інстанції на підставі положень ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років та невідбутої частини штрафу за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022, який згідно ч. 3 ст. 72 КК України ухвалив виконувати самостійно.

В той же час, призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції не у повному обсязі дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, не врахував положень ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком та не визначив остаточне покарання у повній відповідності до вимог матеріального закону, тобто фактично неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційних скарг прокурорів є слушними, а вирок суду першої інстанції має бути скасований в цій частині, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, апеляційний суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які належать до категорії кримінальних проступків та тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальні правопорушення в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та обставину, яка обтяжує покарання, а саме рецидив кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що покарання виключно у виді позбавлення волі, але в мінімальному розмірі, з застосуванням ст. 71 КК України, буде відповідати вимогам ст. 50 КК України і буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає в неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 414, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2022 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років та штрафу у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень, який, відповідно ч. 3 ст. 72 КК України, виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Повний текст вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4