КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/774/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що як вбачається з матеріалів скарги, 28.10.2021 ОСОБА_6 направив до Офісу Генерального прокурора заяву про можливе вчинення суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кримінальних правопорушень. Аналізуючи зміст скарги ОСОБА_6 , з якої також вбачається зміст заяви про можливе вчинення, на думку заявника, суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , кримінальних правопорушень, слідчий суддя дійшов висновку, що вона містить загальні відомості та суб`єктивну оцінку дій судді і не містить викладу обставин про вчинення кримінальних правопорушень суддею, а її зміст фактично зводиться до непогодження з прийнятим судовим рішенням та процесуальними діями суддів.

Крім того, слідчий суддя вказав, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і також зазначає, що скарги на дії суддів можуть бути подані до Вищої ради правосуддя, а тому на підставі вище викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що скарга ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність ухвали, постановлення її з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу слідчого судді Печерського районного міста Києва від 02.12.2021 - скасувати та постановити нову, якою визнати протиправним не внесення Генеральним прокурором відповідних відомостей на підставі заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 28.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушення прав, гарантованих ст. 56 КПК України, та обов`язати Генерального прокурора внести відповідні відомості на підставі заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 28.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та визнати його потерпілим у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що на адресу Генерального прокурора 28.10.2022 ним було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення, у заяві були вказані об`єктивні дані, які свідчать про ознаки злочину та надано докази, на підтвердження реальності конкретної події злочину і на підставі ст. 214 КПК України дана заява підлягає реєстрації, шляхом внесення даних відомостей до ЄРДР. Вказує, що в КПК України відсутні норми, які чітко регламентують форму, зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення. Також, зазначає, що в КПК України, відсутні норми, які надають право Генеральному прокурору не вносити відомості до ЄРДР на підставі його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 28.10.2021.

Крім того, апелянт вважає, що на підставі ч. 2 ст. 55 КПК України з моменту подання заяви про вчинення злочину до Генерального прокурора, а саме з 28.10.2021, він набув статусу потерпілого, а тому вважає, що на підставі п. 1 ч. 2 ст. 56 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний був задовольнити його скаргу, так як на підставі даної норми та також ч. 4 ст. 214 КПК України, працівники Офісу Генерального прокурора зобов`язані були зареєструвати його заяву про вчинення кримінального правопорушення та визнати його потерпілим, чого вчинено не було.

Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_6 містить в собі клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021, в якому останній зазначає, що не був присутнім при розгляді скарги в Печерському районному суді міста Києва 02.12.2021 року, а отримав копію ухвали тільки 10.11.2022 рекомендованим листом, зазначені обставини вважає поважними, у зв`язку із чим просить поновити строк.

Від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких прокурор зазначає, що сам лише факт незгоди ОСОБА_6 із судовим рішенням не свідчить про його неправосудність, підроблення, отримання суддею неправомірної вигоди за прийняття такого рішення або зловживання ним службовим становищем. Можливе порушення суддею норм матеріального та процесуального права, як результат суддівської помилки не може кваліфікуватися як кримінальне правопорушення та як підстава притягнення судді до відповідальності, а звернення ОСОБА_6 із заявою про кримінальне правопорушення стосовно суддів є нічим іншим, як намаганням оскаржити судове рішення у поза процесуальний спосіб, оскільки Касаційний цивільний суд з прийняттям першою та апеляційною інстанцією рішеннями погодився. А тому прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 , а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021 - залишити без змін.

ОСОБА_6 та представник Офісу Генерального прокурора, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. При цьому, ОСОБА_6 ще в тексті апеляційної скарги вказав, що не бажає приймати участь в апеляційному розгляді. Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Враховуючи, те, що оскаржувана ухвала слідчого судді, хоч і була постановлена з викликом сторін, проте, розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_6 , зі змістом вказаної ухвали останній ознайомився після отримання копії 10.11.2022, що підтверджується штемпелем Укрпошти на долученому до апеляційної скарги копії конверту і наступного дня, направив до суду апеляційну скаргу, а тому зважаючи на те, що виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, а також те, що апеляційну скаргу було направлено наступного дня після отримання копії ухвали, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження в даному випадку пропущений із поважних причин і підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги по суті, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі скарги, 28.10.2021 ОСОБА_6 засобами поштового зв`язкунаправив на адресу Генерального прокурора заяву, в якій просив внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , однак уповноважені особи не внесли відомості до ЄРДР у відповідності до вимог ст.214 КПК України.

У зв`язку з чим, ОСОБА_6 таку бездіяльність оскаржив до суду, і в своїй скарзі просив визнати протиправними дії уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора щодо невнесення відповідних відомостей за його заявою від 28.10.2021 до ЄРДР і порушення прав, гарантованих ст. 56 КПК України та зобов`язати Генерального прокурора внести до ЄРДР відомості за його заявою від 20.10.2021.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя виходив з того, що в заяві останнього не наведено обставини, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, а лише викладено загальні відомості та суб`єктивну оцінку дій суддів, зміст заяви фактично зводиться до непогодження з прийнятим судовим рішенням та процесуальними діями суддів.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Так, згідно ч. 1 ст. 11 КК України злочином (кримінальне правопорушення) є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

На підставі п. 2 Розділу ІІ Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів , суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року Про незалежність судової влади, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 28.10.2021 ОСОБА_6 просив внести відомості в ЄРДР і розпочати кримінальне провадження, передбачене ст. 382 КК України щодо суддів Львівського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя, ОСОБА_6 в заяві не наведено відомостей про конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, які б об`єктивно підтверджували реальність події злочину в розумінні положень ст. 11 КК України, а викладення даних, які стосуються суті постановлених суддями рішень, з якими не погоджується ОСОБА_6 на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено норм, які чітко регламентують форму, зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також норм, які б надавали право уповноваженим особам офісу Генерального прокурора не вносити відомості до ЄРД на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, то слід зазначити, що хоч кримінальний процесуальний закон чітко і не регламентує форму та зміст заяви про вчинення кримінального правопорушення, однак не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа і її подання до офісу Генерального прокурора не тягне за собою безумовні процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР. Вносяться ж відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких ОСОБА_6 наведено не було, а викладення даних, які стосуються суті постановлених суддями рішень, з яким не погодився ОСОБА_6 на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження відповідно до положень ст. 214 КПК України. Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що в заяві від 28.10.2021 наведено об`єктивні данні, які свідчать про ознаки злочину, і дана заява підлягає реєстрації шляхом внесення відомостей до ЄРДР, колегія суддів вважає безпідставними.

З огляду на те, що не кожна заява про вчинене кримінальне правопорушення, виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що після направлення такої заяви засобами поштового зв`язку на адресу Генерального прокурора він набув статусу потерпілого, а також, посилання на п.1 ч.2 ст. 56 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, а тому доводи ОСОБА_6 в цій частині є неспроможними.

Будь - яких істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленої слідчим суддею ухвали за скаргою ОСОБА_6 та підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Клопотання ОСОБА_6 задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021.

Апеляційну скаргуОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2021, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4