ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/68/23 Справа № 711/4490/20 Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 березня 2021 року

ВСТАНОВИЛА

Вироком, що оскаржується, ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він спільно та за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, 11.02.2020 о 02 год. 10 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з метою викрадення чужого майна, за допомогою зриву металевих ролетів та віджиму металопластикових двостворчатих вхідних дверей проникли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , звідки умисно, з корисливих мотивів з шухляди столу викрав чуже майно, що належить фізичній особі підприємцю (далі - ФОП) ОСОБА_10 , а саме грошові кошти в розмірі 1026 грн., чим завдали останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вищевказаний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч.1 ст.71 КК остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на незаконність рішення суду, через допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 22, 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про невчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 побудував на суперечливих та належно не перевірених доводах сторони захисту, не проаналізувавши з точки зору належності, допустимості та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та були подані стороною обвинувачення під час судового розгляду.

Зазначає, що лист Черкаського НДЕКЦ, з урахуванням даних висновку криміналістичної експертизи № 1-535, про наявність збігу слідів пальців рук вилучених при огляді місця події 11.02.2020 із відбитками у дактилокарті, заповненій на ім`я ОСОБА_8 , відповідає вимогам ст.ст. 84, 99 КПК та є належним доказом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а висновки суду з цього приводу, є безпідставними і невмотивованими. Також прокурор вказує на безпідставність відмови суду у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про допит в судовому засіданні експерта, який його складав та проводив криміналістичну експертизу, на підтвердження приналежності ОСОБА_8 слідів пальців рук вилучених при огляді місця події.

Зазначає, що судом всупереч п.п. 1,2 ч.1 ст. 284, ч. 1 ст. 373 КПК, як в мотивувальній так і в резолютивній частинах вироку не наведено підстав ухвалення виправдувального вироку та не зазначено норми кримінального процесуального закону (конкретного пункту ч. 1 ст. 373 КПК) на підставі чого його виправдано у пред`явленому обвинуваченні, як це передбачено ч. 4 ст. 374 КПК.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурорів, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений та захисник, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції;

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Колегія суддів, вважає, що виправдувальний вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Висновки суду першої інстанції в частині недоведеності вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що підтверджується безпосередньо дослідженими доказами судом першої інстанції.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, а також вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненому повторно, групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність, що в діях ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 94 КПК, під час розгляду справи перевірив зібрані під час досудового розслідування та судового провадження докази, на які посилалася сторона обвинувачення, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів у оскаржуваному вироку детальний аналіз низки досліджених доказів.

Обвинувачений ОСОБА_8 винуватим себе не визнав і пояснив, що злочину не вчиняв і не міг вчинити, тому що незадовго перед цим одержав ножове поранення. Його затримали у іншому кримінальному провадженні й змусили дати показання, якими він обмовив себе під час досудового розслідування.

Окрім того, під час апеляційного провадження за клопотанням сторони обвинувачення, у тому числі на виконання постанови Верховного Суду від 29.09.2022, були повторно досліджені такі письмові докази.

Протокол огляду місця події 11.02.2020, яким зафіксовано пошкодження ролетів та вхідні двері до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Всередині приміщення знайдено слід низу взуття та два папілярні сліди, (а.с.69).

У відповідності до довідки ФОП у зв`язку з проникненням до магазину виявлено нестачу коштів у сумі 1026 грн. (а.с.100).

З висновку судової криміналістичної експертизи від 27.03.2020 № 1/535 вбачається, що під час огляду місця події сліди пальців рук придатні для ідентифікації особи (осіб), що їх залишила (залишили) (а.с.90).

На відповідний запит слідчого директор Черкаського НДЕКЦ МВС України надав письмову відповідь про те, що при перевірці за автоматизованим дактилоскопічним обліком встановлено збіги слідів пальців рук з відбитками в дактилокарті, заповненій на ім`я ОСОБА_8 (а.с.95-96).

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, котрий не взяв до уваги фактичні дані, що містяться у цій письмовій відповіді, як на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення.

Аналізуючи форму та зміст вищевказаної довідки колегія суддів вважає, що вона є недопустимим доказом з огляду на таке.

Положеннями ст. 242 КПК передбачено, що експертиза призначається для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, якщо для цього необхідні спеціальні знання, і, проводиться виключно експертною установою, експертом або експертами.

Утім стороною обвинувачення не прийнято рішення про проведення експертизи з метою встановлення осіб, що залишили сліди рук, які вилучені під час огляду місця події.

Очевидно, що з метою ідентифікації особи за слідами її рук, які залишені на місці події, необхідні спеціальні знання.

Апеляційний суд відзначає, що форма довідки № 19/124/8/4/3765-2020 від 27.03.2020 за підписом директора Черкаського НДЕКЦ ОСОБА_11 не відповідає вимогам статей 101, 102 КПК, оскільки не містить докладного опису проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає неспроможною позицію сторони обвинувачення про визнання допустимим доказом цієї довідки, зокрема, й тому що вона не містить відомостей про попередження судового експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК та відомостей про його права та обов`язки.

З огляду на наведене, суд першої інстанції мотивовано відзначив, що висновок експерта неможливо замінити листом керівника експертно-криміналістичного центру, який надано суду.

Потерпілим ОСОБА_10 надано органу досудового розслідування відеозапис, який вівся камерами спостереження в магазині. При дослідженні цього відеозапису слідчим обвинувачений ОСОБА_8 дав зізнавальні показання, вказавши, що цю крадіжку вчинено ним спільно з іншою особою (а.с.102).

Суд апеляційної інстанції повторно дослідивши цей відеозапис, погоджується з судом першої інстанції, що на ньому зафіксовано дії двох осіб, ймовірно, чоловічої статі, обличчя яких не ідентифіковані (а.с.106).

Разом з тим, колегія суддів враховує, що стороною обвинувачення не доведено, що один з двох осіб, зафіксований на відео є ОСОБА_8 . Ще, слід врахувати, що в судах першої та апеляційної інстанції обвинувачений заперечував, що на цьому відеозаписі є його зображення.

Також суд першої інстанції, правильно вказав, що згідно із п.1 ч.3 ст. 87 КПК недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

У цьому кримінальному провадженні випливає, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру і вручено пам`ятку про права та обов`язки підозрюваного 27.03.2020 з 14 год. 40 хв. до 16 год. 55 хв., тобто з цього часу він з огляду на приписи ч.1 ст. 42 КПК набув статусу підозрюваного.

Водночас, протокол огляду предметів (перегляду відеозапису) за участю ОСОБА_8 складено 27.03.2020 з 10 год. 45 хв. до 11 год. 10 хв., а протокол огляду предметів (штанів ОСОБА_8 ) за його участю складено в цей день з 12 год. до 12 год. 20 хв., цебто до повідомлення останнього про підозру, і у цих протоколах не зазначено процесуального статусу ОСОБА_8 .

Апеляційний суд відзначає, що жодних прав ОСОБА_8 до повідомлення йому про підозру не було роз`яснено, зокрема права не свідчити проти себе чи мати захисника.

З урахуванням п.п. 3, 4 ч. 2, п.1 ч.3 ст. 87 КПК суд першої інстанції слушно визнав недопустимими ці докази в тій частині, які містять показання ОСОБА_8 щодо обставин кримінального провадження.

Окрім того, під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 вказав спосіб проникнення та обставини заволодіння ним коштами з магазину «Техніка для кріплення» (а.с.115).

Апеляційний суд повторно, безпосередньо дослідивши цей доказ, погоджується з його оцінкою, що надана судом першої інстанції.

З цього приводу судом першої інстанції, вказано, що з підозрюваним ОСОБА_8 27.03.2020 проведено слідчий експеримент у період з 17 год. 00 хв. до 18 год.05 хв., але перед цим ОСОБА_8 брав участь у перегляді відеозапису, на якому зафіксовано дії осіб, що вчинили крадіжку. Внаслідок чого, суд першої інстанції прийшов до висновку, що твердження обвинуваченого в судовому засіданні про те, що під час слідчого експерименту він тільки відтворив ті події, які стали відомі йому від слідчого, повністю підтвердились.

У зв`язку з цим суд не може взяти до уваги фактичні дані протоколу цієї слідчої дії, як доказ винуватості ОСОБА_8 .

Апеляційний суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України метою проведення слідчого експерименту є перевірка і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також ця слідча дія проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Разом, з тим, органу досудового розслідування достеменно були відомі всі обставини крадіжки вчиненої в магазину «Техніка для кріплення», з огляду на наявний відеозапис з камери спостереження з цього магазину.

Тим більше, проведення слідчого експерименту з ОСОБА_8 після того, як йому було повідомлено про обставин крадіжки, показано на відео дії осіб, що її вчинило, втратило сенс.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд стверджує, що фактичні дані, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту, котрий є центральним і фактично єдиним доказом не підтверджує винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже ним були продубльована інформація, про яку йому повідомила сторона обвинувачення перед проведення цієї слідчої дії.

Судом першої інстанції повно досліджені обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відхилення судами першої та апеляційної інстанції клопотання сторони обвинувачення у допиті експерта ОСОБА_12 , котрий провів судову криміналістичну експертизу від 27.03.2020 № 1/535 та є виконавцям згаданого листа керівника експертно-криміналістичного центру, не впливає на повноту судового розгляду, адже допит цього експерта не могли істотно вплинути на висновки суду.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зібраними в кримінальному провадженні доказами, які були предметом безпосереднього дослідження також і судом апеляційної інстанції, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК не доведена поза розумним сумнівом, а доводи апеляційної скарги прокурора таких висновків не спростовують.

Таким чином, дослідивши вказані вище докази, надавши кожному з них оцінку на предмет належності, допустимості, а сукупності зібраних доказів на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів вважає, що висновок суду достатньо мотивований й ґрунтується на обставинах та доказах, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.

Відповідно до ст. 92 КПК на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 КПК, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Виконуючи завдання кримінального провадження, суд з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини й ретельно перевірив версію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, зіставивши й проаналізувавши наявні у провадженні та отримані в ході його розгляду дані, суд умотивовано вирішив, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, й всупереч посиланням прокурора в апеляційній скарзі, при оцінці доказів, дотримався положень ст. ст. 84, 86 та 94 КПК.

Враховуючи викладене, імперативність приписів ст. 17 КПК та неспроможність зазначених у апеляційній скарзі доводів прокурора, суд, керуючись ст. 373 КПК, правомірно ухвалив виправдувальний вирок.

Разом з цим, доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, про невідповідність вироку суду положенням п. 1 та п. 2 ч.1 ст. 284, ч. 1 ст. 373, ч. 4 ст. 374 КПК, в частині не наведення підстав ухвалення виправдувального вироку та норми кримінального процесуального закону на підставі якого його виправдано, колегія суддів визнає такими, що до задоволення не підлягають.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК, у разі визнання особи виправданою, у резолютивній частині вироку зазначається прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.

Резолютивна частина вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2021 щодо ОСОБА_8 відповідає наведеним вище положенням і містить посилання на визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та виправдування за недоведеністю його вчинення.

Колегія суддів враховує, що хоча резолютивна частина вироку не містить посилання на конкретну норму закону на підставі якої ОСОБА_8 виправдано, однак містить чітку вказівку на підставу виправдування - за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, що узгоджується з положенням п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА

Апеляційну скаргу прокурора відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_7 , залишити без задоволення, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4