ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/806/23

1-кп/609/97/2023

17 серпня 2023 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 від 07 травня 2023 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, не депутата, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шумського районного суду Тернопільської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 07 травня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_4 05 травня 2023 року близько 12 год. перебував на території недіючої колишньої ферми в с. Садки Кременецького району Тернопільської області. У цей час до нього підійшов ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, і з яким вони раніше знайомими не були. ОСОБА_5 почав вимагати у ОСОБА_4 , щоб він відвіз його у магазин. ОСОБА_4 відмовив йому у цьому, через що між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 схопив ОСОБА_4 рукою за футболку, в яку той був одягнений. Намагаючись оборонитись та продовжити свою роботу, ОСОБА_4 відштовхнув від себе ОСОБА_5 обома руками в область грудної клітки, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи з необережністю. В результаті чого ОСОБА_5 втратив рівновагу, та впав на асфальтне покриття, на якому стояв, вдарившись при цьому потиличною ділянкою голови.

Внаслідок удару ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому луски правої скроневої кістки з поширенням на комірки соскоподібного відростка, перелому правої половини луски потиличної кістки, травматичної перфорації правої барабанної перетинки, забою м`яких тканин волосистої частини голови, «садна 2 на 3 см правої тім`яної ділянки», садна правого вуха (без описання морфологічних властивостей). Ця травма голови у ОСОБА_5 супроводжувалася утворенням просторого субдурального крововиливу лівої півкулі головного мозку та викликала забій і стиснення речовини головного мозку з дислокацією (зміщенням) його серединних структур.

Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, тобто у необережному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 128 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини їх вчинення. У вчиненому щиро розкаюється, негативно оцінює вчинене, обіцяє в подальшому злочинів не вчиняти.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_5 щодо міри покарання покладався на думку суду, підтвердив, що з обвинуваченим примирився і не має до нього претензій.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та, беручи до уваги те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини подій, і судом встановлено, що учасники зазначеного кримінального провадження, в тому числі, і обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам положення ч.3 ст.349 КПК України, відповідно до яких останні будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ст.349 ч.3 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Прокурор звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 128 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що обвинуваченому доцільно призначити покарання у межах санкції за ст. 128 КК України у вигляді обмеження волі.

За таких обставин, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення за матеріалами кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, яке на підставі ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст.94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у необережному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, доведено, і дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно і обґрунтовано кваліфіковано за ст. 128 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також обставини його вчинення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також, ту обставину, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, має позитивні характеризуючи дані, та відсутність претензій потерпілого.

Обставини, що обтяжують покарання передбачена ст. 67 КК України - судом не встановлені.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, в даний час перебуває на військовій службі в ЗСУ, до лікарів психіатра та нарколога по медичну допомогу не звертався, раніше не судимий.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи позитивну характеристику, відсутність судимості ОСОБА_4 , щире каяття у вчиненому, думку потерпілого, який претензій до нього не пред`являє, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 , покарання в межах санкцій ст. 128 КК України у виді обмеження волі. Суд знаходить, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, а тому застосовує щодо нього вимоги ст.75,76 КК України та призначає покарання з іспитовим строком.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, а тому призначене ОСОБА_4 покарання буде відповідати його особі і вчиненому ним злочину.

Підстав щодо застосування запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає, і зазначене питання учасниками даного кримінального провадження не ставилось.

Процесуальні витрати у справі, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

Цивільний позов у встановленому законом порядку потерпілим ОСОБА_5 не заявлений, що не позбавляє останнього права звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити 1 (один) рік іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , до набуття вироком законної сили, не застосовувати.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1