Провадження № 1-кс/592/5128/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , без фіксації процесуальної дії за допомогою технічних засобів, розглянув клопотання сторони кримінального провадження - старшого дізнавача СД Сумського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_3 про арешт на мобільний телефон Samsung, imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ,за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000713 від 13.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах,-

установив:

Слідчий своє клопотання мотивує тим, що 12.07.2023 до ЧЧ Сумського РУП надійшла письмова заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в гостях у гр. ОСОБА_5 , жінка на ім`я ОСОБА_6 попрохала у заявниці мобільний телефон марки SAMSUNG (imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ), для здійснення телефонного дзвінка, в подальшому зникла у невідомому напрямку з мобільним телефоном. (ЄО 30538 від 12.07.2023).

На підставі отриманих матеріалів до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України.

В ході проведення оперативних заходів, було встановлено, що вищевказаний мобільний телефон марки SAMSUNG (imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ), знаходиться у гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка придбала його у невідомого за 500 грн, та не знала, що даний мобільний телефон вважається як викрадений.

В подальшому в ході огляду місця події 08.08.2023 гр. ОСОБА_7 добровільно видала мобільний телефон марки SAMSUNG (imei НОМЕР_1 , imei НОМЕР_2 ), який в ході ОМП було запаковано до спец пакету PSP1272317.

Перевіривши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Як вбачається з положень ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів;

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3 і 4 ч. 2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу).

Слідчий суддя вважає недостатніми правові підстави для арешту вищевказаного майна, а також використання його як доказ у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення збереження його, як речового доказу.

Проаналізувавши надані дізнавачем доводи з приводу даного клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність правової підстави для арешту майна.

А тому з огляду на викладене, клопотання дізнавача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотаннястаршого дізнавача СД Сумського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000713 від 13.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п?яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1