Справа № 932/5946/23
Провадження № 1-кс/932/3071/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню № 0001684 від 14.09.2022, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001684 від 14.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше червня 2022, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, при невстановлених слідством обставинах, переслідуючи корисливий мотив, зазіхаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері реалізації основоположних прав щодо прояву волі особи, вступили у попередню змову та прийняли рішення про вчинення вербування, переміщення людей, з метою експлуатації з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілих.

З метою реалізації злочинного плану, домовившись про спільне вчинення злочинів, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , визначили спосіб їх вчинення та мету - незаконне збагачення у результаті використання безоплатної примусової та рабської праці людей в м. Дніпро.

При цьому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , заздалегідь орендували та облаштували місця для утримання людей за адресами: АДРЕСА_1 ; - АДРЕСА_2 .

Відповідно до попередньої змови, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вирішили підшукувати осіб з числа соціально незахищених верств населення, що перебували в уразливому стані, зумовленому фізичними і психічними властивостями та зовнішніми обставинами, - відсутністю власного житла та роботи, скрутним матеріальним становищем. У подальшому потерпілим шляхом обману повідомляли завідомо неправдиві відомості про умови проживання у реабілітаційному центрі, умови праці та ї оплату. Надалі, завербовані таким чином особи переміщувались до будинків за вищевказаними адресами, та у подальшому залучались до безоплатної примусової праці.

Для реалізації спільного злочинного умислу, направленого на вербування, переміщення людей, з метою експлуатації з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілих, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, підшукали невстановлених досудовим слідством осіб, які будуть здійснювати нагляд за потерпілими в місцях їх утримання та трудової експлуатації.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на вербування, переміщення людей, з метою експлуатації з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілих, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після вербування та переміщення потерпілих до місць утримання за вказаними адресами, особисто чи за допомогою невстановлених осіб, які діяли з їх відому, надавали вказівки щодо виду виконуваних робіт, розподіляли завербованих осіб по групам, - так званим «робочим бригадам», проживаючи спільно із завербованими людьми, вживали дії щодо здійснення нагляду за ними, не давали змоги вільно залишити домоволодіння, відбирали їх паспорти, засоби зв?язку та при спробах втечі наздоганяли і повертали потерпілих, застосовуючи до них примус, тим самим досягали жорсткої дисципліни серед потерпілих, які під страхом покарання не намагалися ослухатися, втекти чи змінити свій підневільний стан.

Так, 28 червня 2022 року приблизно в 10.00 год., невстановлена особа, знаходячись по АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до заздалегідь розробленого злочинного плану, побачила ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого вирішила завербувати з використанням його уразливого стану, для подальшої трудової експлуатації по прибиранню вулиць та будівельних робіт в м. Дніпро.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на вербування людини, невстановлена в ході досудового розслідування особа, довела до відому потерпілого ОСОБА_9 завідомо неправдиві відомості про умови проживання у реабілітаційному центрі, умови праці та її оплату.

Так, 28 червня 2022 року приблизно в 10.00 год., невстановлена особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до заздалегідь розробленого злочинного плану, повідомила ОСОБА_9 завідомо неправдиві відомості, а саме: можливість безоплатного проживання в належних умовах у будинку по АДРЕСА_2 , триразове збалансоване харчування, нормований робочий день з 07:00 год. до 19:00 год. з оплатою праці. При цьому, невстановлена особа, достовірно усвідомлювала, що насправді ОСОБА_9 буде проживати у домоволодінні АДРЕСА_2 , примусово працювати ненормований час, та не буде отримувати заробітну плату, тим самим ввела в оману ОСОБА_9 , щодо дійсних умов.

Будучи введеними в оману, ОСОБА_9 надав свою згоду і за вказівкою та у супроводі невстановленої особи, пройшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , де вказана особа відібрала мобільний телефон потерпілого.

ОСОБА_7 , 28 червня 2022 року приблизно в 10.00 год., перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , діючи за попередньою злочинною змовою, відповідно до відведеної йому ролі, розмістив ОСОБА_9 у вищевказаному будинку, де одночасно утримувалось близько 20 осіб.

У подальшому в період з 28 червня 2022 року по 11 липня 2022 року до місця утримання людей, а саме до домоволодінні АДРЕСА_2 , систематично приїздив ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на громадському транспорті в м. Дніпро, під супроводом невстановлених досудовим слідством осіб, так званих «старших», з застосуванням примусу переміщували ОСОБА_9 , на роботи по прибиранню вулиць в м. Дніпро, де з метою конспірації одягали на потерпілого жилетки з написом ТОВ «Екологія-Д», та примушували з 06.00 години до 19.00 години безоплатно працювати без відпочинку, а саме здійснювати прибирання вулиць.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи у період часу з 28.06.2022 по 11.07.2022, діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, вчинили вербування, переміщення ОСОБА_9 , з метою експлуатації останнього, з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілого. В результаті експлуатації ОСОБА_9 , що виразилось у примусовій ненормованій безоплатній праці, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 отримали грошові кошти, які були перераховані їм на підконтрольні карткові рахунки, і які у подальшому розподілили між співучасниками злочину.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 149 КК України, а саме: вербування, переміщення людини, вчинені з метою експлуатації з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілого, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, в кінці листопада 2022 року в ранній час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Артюшенка в м. Дніпро (більш точного часу та місця досудовим слідством не встановлено), діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, відповідно до заздалегідь розробленого злочинного плану, побачив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого вирішив завербувати з використанням його уразливого стану, для подальшої безоплатної трудової експлуатації на будівельних роботах в м. Дніпро.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на вербування людини, ОСОБА_7 , довів до відому потерпілого ОСОБА_10 завідомо неправдиві відомості про умови проживання у реабілітаційному центрі, умови праці та її оплату.

Так, у кінці листопада 2022 року у невстановлений час, ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Артюшенка у м. Дніпрі, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, відповідно до заздалегідь розробленого злочинного плану, повідомив ОСОБА_10 завідомо неправдиві відомості, а саме: можливість безоплатного проживання в належних умовах у будинку АДРЕСА_1 , триразове збалансоване харчування, нормований робочий день з 07:00 год. до 19:00 год. з оплатою праці. При цьому, ОСОБА_7 , достовірно усвідомлював, що насправді ОСОБА_10 буде проживати у домоволодінні АДРЕСА_1 , примусово працювати ненормований час, та не буде отримувати заробітну плату, тим самим ввів в оману ОСОБА_10 , щодо дійсних умов.

Будучи введеними в оману, ОСОБА_10 надав свою згоду і за вказівкою та у супроводі ОСОБА_7 , направився до домоволодіння АДРЕСА_1 , де його зустрів бригадир-наглядач та за вказівкою ОСОБА_7 розмістив у приміщені вищевказаного будинку, в якому утримувалися інші люди, яких ОСОБА_7 разом з невстановленими досудовим слідством особами, використовували у примусовій праці на будівельних роботах в м. Дніпро. Таким чином, ОСОБА_7 перемістив потерпілого ОСОБА_10 з невстановленого місця в м. Дніпро, до домоволодіння АДРЕСА_1 .

Надалі, ОСОБА_7 з мобільного телефону, що перебував у його користуванні, через мобільний месенджер «Telegram» поінформував інших невстановлених досудовим слідством співучасників злочину, про вербування ОСОБА_10 для подальшої трудової експлуатації.

У подальшому в період з кінця листопада 2022 року по грудень 2022 року до місця утримання людей, а саме до домоволодінні АДРЕСА_1 , приїздив ОСОБА_7 , який на громадському транспорті в м. Дніпро, під супроводом невстановлених досудовим слідством осіб, так званих «старших», з застосуванням примусу переміщував ОСОБА_10 , на роботи по виконанню будівельних робіт в м. Дніпро, де невстановлені досудовим слідством співучасники злочину з ОСОБА_7 , примушували з 06.00 години до 19.00 години безоплатно працювати без відпочинку, а саме здійснювати прибирання вулиць.

Таким чином, ОСОБА_7 та невстановлені особи у період часу з листопада 2022 року по грудень 2022 року, діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, вчинили вербування, переміщення ОСОБА_10 , з метою експлуатації останнього, з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілого. В результаті експлуатації ОСОБА_10 , що виразилось у примусовій ненормованій безоплатній праці, ОСОБА_7 та інші невстановлені особи отримали грошові кошти, які були перераховані їм на підконтрольні карткові рахунки, і які у подальшому розподілили між співучасниками злочину.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 149 КК України, а саме: вербування, переміщення людини, вчинені з метою експлуатації з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілого, вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб.

За сукупністю вчиненого умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 149 КК України, а саме: вербування, переміщення людини, вчинені з метою експлуатації з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілого, вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб.

В ході проведення на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська обшуку за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено мобільний телефон iPhone у робочому стані, запаролений, сім карта та imei не встановлені; зошит формату А4 з написом Shop Online, з чорновими записами.

Як вказує слідчий у клопотанні, вилучене майно відповідає критеріям, переліченим у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом та може містити відомості про обставини вчинення даного кримінального правопорушення, має суттєве значення для встановлення важливих обставин, які підлягають доказуванню по кримінальному провадженню.

Посилаючись на викладене, сторона обвинувачення просить накласти арешт на мобільний телефон iPhone у робочому стані, запаролений, сім карта та imei не встановлені; зошит формату А4 з написом Shop Online, з чорновими записами, із забороною відчуження, розпорядження та користування.

В судове засідання слідчий не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що підстав для накладення арешту немає, оскільки вилучене майно не має відношення до кримінального провадження.

Крім того, слідчий звернувся із клопотанням лише через тиждень після вилучення майна, тобто з порушенням строку, передбаченого КПК України. З цих підстав просить у задоволенні клопотання відмовити повністю.

Вислухавши представника власника майна, вивчивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Так, у відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З наданих слідчому судді матеріалів убачається, що в провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001684 від 14.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

В ході досудового розслідування отримана інформація та докази, які підтверджують, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також інші невстановлені особи, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, при невстановлених слідством обставинах, переслідуючи корисливий мотив, за попередньою змовою групою осіб, вчинили вербування, переміщення потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 з метою їх експлуатації з використанням примусу, обману, уразливого стану потерпілих.

Органом досудового розслідування перевіряється інформація про причетність до скоєння даного злочину гр. ОСОБА_11 .

Так, в ході проведення на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська обшуку за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено мобільний телефон iPhone у робочому стані, запаролений, сім карта та imei не встановлені; зошит формату А4 з написом Shop Online, з чорновими записами.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п.п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Постановою слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 15 серпня 2023 року вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про накладення арешту на це майно, слід наголосити, що слідчим у клопотанні не розкрито значення цього майна для кримінального провадження, не вказано, які відомості про кримінальне правопорушення можуть містити ці речі, не наведено жодної ознаки речового доказу, та взаємозв`язок цих речей із скоєним злочином.

Тому слід дійти висновку, що мобільний телефон iPhone у робочому стані, запаролений, сім карта та imei не встановлені; зошит формату А4 з написом Shop Online, з чорновими записами, не мають доказового значення для кримінального провадження за фактом вербування та примусової експлуатації людей.

Чинним КПК України визначено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано протягом 48 годин після вилучення, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (частина 5 статті 171 КПК).

Слідчим суддею встановлено, що вилучення майна мало місце 15.08.2023, проте із клопотанням слідчий звернувся 21.08.2023, тобто через 6 днів з моменту вилучення майна. Відтак, це майно має бути повернуто власнику.

Отже, приймаючи до уваги, що вилучене майно не відповідає критеріям, переліченим у ст. 98 КПК України, а відповідне клопотання подано до суду з порушенням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, слідчий суддя доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання та відмову у накладенні арешту на вилучене майно.

Майно, яке було вилучено, підлягає поверненню власнику.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню № 0001684 від 14.09.2022, про арешт майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ