Справа № 185/3797/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000311 від 19 травня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодська Кіровоградської області, громадянин України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старшого навідника мінометного взводу 2 мінометної батареї 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді вогнеметника роти РХБЗ окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 20 червня 2022 року, приблизно о 09 год. 06 хв., перебуваючи на території тимчасової дислокації підрозділу роти РХБЗ військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , отримавши законний усний наказ свого прямого начальника - командира РХБЗ роти окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_7 зібрати речі, зброю і виїхати з м. Костянтинівка в м. Лисичанськ для зайняття лінії оборони в АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

18 вересня 2023 року між прокурором - заступником керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та ОСОБА_3 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яка надана у судове засідання. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.

Обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Також зазначив, що повністю погоджується з обвинуваченням, та у вчиненому розкаюється, відмовився виконувати наказ, бо через недостатню підготовку боявся не повернутись живим.

Прокурор та захисник у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.

В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України, що встановлено під час розгляду провадження.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.

Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ч. 1 ст. 62 КК України призначене покарання у вигляді двох років позбавлення волі, замінити на покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на два роки.

Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого, пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих обставин може бути призначено. Положення ч. 1 ст. 69 КК України надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Встановлені пом`якшуючі обставини в своїй сукупності (визнання винуватості, вчинення злочину після участі в бойових діях, активне сприяння встановленню істини, щире каяття та таких обставин як бажання обвинуваченого боронити державу, істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, а тому призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

На підставі ст. 62 КК України враховуючи обставини справи та особу засудженого (раніше не судимий, позитивні характеристики), суд вважає за можливе замінити обвинуваченому військовослужбовцю покарання у вигляді позбавлення волі на покарання у вигляді триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті до набрання вироком чинності залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором - заступником керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за який призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на два роки

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України призначене покарання у вигляді двох років позбавлення волі, замінити на покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк, визначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні строком на два роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання на гауптвахті Військової служби правопорядку.

Строк відбуття покарання обчислювати з 19 травня 2022 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1