Справа № 279/4654/23
Провадження № 1-кс/279/1177/23 У Х В А Л А
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , утримуючи в руках колюче-ріжучий предмет схожий на ніж, наблизився впритул до ОСОБА_7 , який з метою самозахисту від дій ОСОБА_5 , відштовхунув його від себе обома руками, а ОСОБА_5 у відповідь наніс йому один удар колюче-ріжучим предметом в ділянку передньої частини тулуба, в результаті чого заподіяв ОСОБА_7 , тілесне ушкодження у вигляді: колото-різаної рани передньої черевної стінки з проникненням в черевну порожнину, травматичного шоку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Після отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 госпіталізовано до КНП «Коростенська ЦМЛ», де від отриманих тілесних ушкоджень, о 23год. 25хв. ІНФОРМАЦІЯ_4, настала його смерть.
22 липня 2023 о 23.01 годині в порядку ст.208 КПК України, безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення був затриманий гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Коростень, Житомирської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, працюючий агрофірмі «Аграрні Системні Технології» на посаді електрика, не депутат, раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .
23.07.2023 відповідно до ст.276-278 КПК України ОСОБА_15 повідомлено
про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України.
Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом оглядів місць подій, яким зафіксоване місце вчинення злочину,тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_7 , вилучено слідові інформацію та одяг трупа з пошкодженнями; протоколами допитів свідків та потерпілого; протоколами проведення впізнання особи за фотознімками зі свідками; речовими доказами, вилученими під час огляді місць подій; протоколом затримання; відеозаписом з мобільного телефону свідка ОСОБА_8 ; іншими доказами та документами в їх сукупності.
На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішується питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження у суді по суті, зокрема оцінювати докази з точки їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення ним кримінального правопорушення є достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбаченебезальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.
Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризикам, передбачених п.п. 1,2,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що останній, усвідомлюючи невідворотність реального покарання, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності за злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10-ти років. ОСОБА_5 є чоловіком середніх років, не являється інвалідом, або людиною, яка потребує постійної медичної допомоги, на утриманні осіб немає, схильний до вживання спиртних напоїв, після вживання яких стає агресивним, джерел доходів для існування немає, останнього було затримано та він покинув місце злочину, тому всі вказані ризики дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування та суду(п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Відповідно п.2 ч.1 ст. 177 КПК України ОСОБА_5 приховав знаряддя злочинну, від показів, щодо його місця знаходження, його якісних характеристик відмовився, тобто наразі яке знаряддя використовував при заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_5 не встановлено, тому останній перебуваючи на волі може його далі приховувати, знищити, або спотворити.
Крім того, відповідно до матеріалів, доданих до клопотання,наявні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, оскільки особисто знайомий та проживає в одному мікрорайоні. З метою уникнення від реального покарання зможе за допомогою примусу, підкупу, змовлянь або фізичної переваги та сили впливати на свідків, щоб останні змінили покази.
У вказаному кримінальному провадженні до проведення різноманітних
слідчих (розшукових) та процесуальних дій неодноразово залучались поняті, які в подальшому будуть допитані в якості свідків та будуть залучені експерти, на яких у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із примусовою ізоляцією підозрюваного ОСОБА_5 від суспільства, матиме протизаконний вплив шляхом залякування, шантажу, підкупу, надання неправомірної вигоди за вчинення дій на свою користь. Показами свідків та підозрюваного встановлено, що останній після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , продовжував ножем погрожувати свідкам, тобто вказаний ризик обгрунтований, свідки в даному кримінальному провадженні ще недопитані судом.
За таких обставин, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись із такими особами, погрожувати їм, щоб останні відмовилися від свого обов`язку (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).
Також, п.5 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що орган досудового розслідування не виключає можливості, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе вчинити інший тяжкий або особливо тяжкий злочин, оскільки останній схильний до злочинів насильницької спрямованості, використовує для цього колючо-ріжучі предмети та після вчинення злочину продовжував погрожувати свідкам ножем, тобто ОСОБА_5 перебуваючи на волі продовжить свою протиправну кримінальну діяльність, несе небезпеку соціальним інститутам та загрозу оточуючим.
Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_5 у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити або переховувати речові доказі, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.
Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст.179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.
Водночас, сторона обвинувачення вважає, що сукупності матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи даного клопотання, достатнього для прийняття вмотивованого рішення за клопотанням та необхідності у допиті будь-яких осіб під час розгляду клопотання відсутня.
Слідчий своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 проти застосування запобіжного заходу заперечив, зазначив.
Захисник просив замінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання підзахисного.
Прокурор зробив висновок про доцільність та можливість застосування запропонованого запобіжного заходу.
Судом встановлено, що відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України внесено до ЄРДР 23.07.2023 року, 23.07.2023 року о 02.22 год. ОСОБА_5 затримано, 23.07.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.2 ст.121 КК України.
Вислухавши пояснення слідчого, висновок прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, встановлено наступне:
Внесене клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України, його копія вручена підозрюваному в передбачені законом строки.
Відповідно до положень ст.177 ч.2 КПК україни, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 2 вказаної норми зобов`язує слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконати неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення О`Нага United Kingdom of 16 October 2001, § 34).
Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стації. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стандарт, встановлений статтею 5 § 1(c) Конвенції, не передбачає, що поліція повинна мати достатні докази для пред`явлення обвинувачення на момент арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).
Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, of 28 October 1994, § 55; K.-F. v. Germany of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, of 22 October 1997, § 51).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під
вартою, суд не може обґрунтовувати прийняття такого рішення виключно тяжкістю покарання, яке могло бути призначене підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення без належного з`ясування наявності у кримінальному правопорушенні хоча б одного із ризиків, передбачених ст.177 КПК.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні суспільні інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, який відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.
З клопотання та досліджених в судовому засіданні матеріалів доданих до клопотання вбачається, що наявні у матеріалах клопотання слідчого докази та обставини підтверджують, що на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу є достатні підстави вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, що сукупність доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_5 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Одночасно звертаю увагу, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а лише встановлює наявність обставин підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.
В судовому засіданні під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в виді можливості підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи
тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного ОСОБА_5 винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, дані про його особу, те, що останнього було затримано та він покинув місце злочину, приховав знаряддя злочинну, від показів, щодо його місця знаходження, його якісних характеристик відмовився, тому останній перебуваючи на волі може його далі приховувати, знищити, або спотворити, вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбаченим п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком понад п`ять років.
Зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також на доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, строком на шістдесят діб.
Даний запобіжний захід вважається найбільш прийнятним з огляду на всі досліджені за клопотанням про застосування запобіжного заходу обставини.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Заява захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про застосування до ОСОБА_5 під час затримання насильства вимагає вжиття заходів, передбачених ст.206,ч.6 КПК України.
На підставі ч.4 ст.183 КПК України постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя вважає можливим не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 176-178, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 395 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 21.09.2023 року, включно, без визначення розміру застави.
Зобов`язати слідчого СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області забезпечити невідкладне проведення судового-медичного обстеження ОСОБА_5 .
Доручити прокурору Коростенської окружної прокуратури провести перевірку повідомлення захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про застосування до ОСОБА_5 фізичного насильства.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє до 21.09.2023 року.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору, слідчому, направити уповноваженій особі місця попереднього ув`язнення.

Здійснення доставки ОСОБА_5 до місця попереднього ув`язнення покласти на уповноважених осіб Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з дня отримання копії ухвали, що не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом