ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м.Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 , діючого в інтересах ОСОБА_3 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2014 року щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,-

У С Т А Н О В И В :

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2014 року затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні 0000275 від 21 лютого 2013 року укладену між прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7 та обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України, та кожній окремо призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з розповсюдженням кіно- відеопродукції та комп`ютерних програм строком на 1 рік, з конфіскацією порнографічних кіно-відеопродукції та засобів її виготовлення та розповсюдження.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки), з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Ухвалено рішення щодо речових доказів.

На зазначений вирок суду першої інстанції захисником ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , особа, відносно якої, кримінальне провадження виділено в окреме провадження, та оголошено у розшук, подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Московського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2014 року щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 скасувати в частині вирішення долі речових доказів. Постановити нове рішення, яким повернути ОСОБА_3 , усі речові докази, які були вилучені в межах даного кримінального провадження.

В обґрунтування зазначає, що деякі вилучені речі, а саме мережеве обладнання, ноутбуки тощо, власником яких є ОСОБА_3 , повинні бути повернути останньому, оскільки на момент розгляду справи він не мав ніякого статусу.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження суддя-доповідач окрім додержання апелянтом вимог, передбачених ст.ст.395, 396 КПК України, перевіряє наявність правових підстав щодо фактичної можливості перегляду в апеляційному порядку ухвали суду, передбачених ст.392 КПК України, практики Європейського суду з прав людини і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих йому Конституцією або законом (ст. 8).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду: (п. 8 ст. 129 Конституції України).

Згідно ст. 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора і слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яку він викладає у своїх рішеннях. Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium ЄСПЛ зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак ЄСПЛ повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою ( Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Перевіривши матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 приходжу до висновку, що за даною апеляційною скаргою необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.394, ч.4 ст.475 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Системний аналіз правових норм, що містяться у п.1 ч.4 ст.394, ч.4 ст.475 КПК України, дозволяє зробити висновок та тлумачити їх таким чином, що перелік зазначених підстав для апеляційного оскарження та суб`єктів такого судового рішення є вичерпним, відповідно до п.1 ч.1 ст.392 КПК України, а сам порядок такого оскарження є особливим, так як регламентується спеціальною нормою кримінального процесуального закону.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що апеляційну скаргу на оскаржуваний вирок подав захисник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , який до кола осіб зазначених п.1 ч.4 ст.394 КПК України не відноситься.

За таких обставин захисник ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 не відноситься до кола осіб, які мають право подавати апеляційну скаргу на процесуальні рішення суду першої інстанції, при вирішенні ним питань, пов`язаних із виконанням вироку.

З урахуванням викладеного та відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Враховуючи викладене та керуючись ч.4 ст.394, ч.3 ст.399 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2014 року щодо обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - повернути апелянту, оскільки скарга подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_1