Провадження № 1-кп/643/364/23
Справа № 643/4357/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001057 від 06.04.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довжик Золочівського району Харківської області, громадянина України, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ

Обвинувачення, визнане судом доведеним

05.04.2023 року о 14-07 год., у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України від 06 лютого 2023 № 58/2023 року терміном на 90 діб, ОСОБА_4 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в магазині «АТБ», де помітив на вході всередині вищезазначеного магазину велосипед типу "ВМХ" "DK" Expert, діаметр коліс 20 дюймів, який стояв біля вхідних дверей без засобів захисту від крадіжки. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю власника поблизу велосипеда, сів на велосипед типу "ВМХ" "DK" Expert, діаметр коліс 20 дюймів, вартістю згідно висновку експерта 3464,00 грн., який належить ОСОБА_7 , та виїхав на ньому із зазначеного магазину.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинивши матеріальну шкоду потерпілій на суму 3464,00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, вказані дії ОСОБА_4 (обвинувачений) суд кваліфікує як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Надав показання, згідно яких підтвердив вчинення ним кримінального правопорушення за обставин, вказаних вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з його матеріалами і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Потерпіла у судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, проти розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, не заперечувала, покарання просила визначити на розсуд суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисників, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаного вище кримінального правопорушення та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_4 не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Прокурором було зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обвинувачений у судовому засіданні 18.08.2023 неодноразово зазначав, що щиро розкаюється у скоєному та шкодує про свій вчинок.

Згідно довідки № 024 від 17.08.2023, обвинувачений в даний час знаходиться в центрі соціальної реабілітації та адаптації «Благодать-Україна» з метою проходження курсу соціальної адаптації і духовного відновлення. Програма адаптації ґрунтується на християнському віровченні і проходить в стаціонарних умовах.

На уточнююче запитання суду щодо причин перебування у вказаному реабілітаційному центрі, обвинувачений пояснив, що відчуває сильний жаль та розкаяння з приводу вчинення злочину, тому вирішив пройти психологічну реабілітацію у зазначеному центрі.

Ураховуючи наведене, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає його щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, не встановив.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).

Також Верховним Судом неодноразово зазначалось на другорядній ролі кари як мети покарання та необхідності вирішення питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з урахуванням таких критеріїв, як співрозмірність вказаного рішення характеру вчиненого діяння та його наслідкам (постанови від 09.06.2022 у справі № 389/936/19, від 27.05.2021 у справі № 127/2554/15-к).

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання щодо розміру покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд керується таким.

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Сторона захисту просила призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Таким чином, однією з обов`язкових умов призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті), є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ураховуючи наявність однієї обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а також ту обставину, що обвинуваченим вчинений корисливий злочин в умовах воєнного стану, який відноситься до тяжких, суд не вбачає підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Разом з тим, ураховуючи щире каяття обвинуваченого та його бажання стати на шлях виправлення, що підтверджується у тому числі фактом проходження ним реабілітаційної програми, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також позицію сторони обвинувачення, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Прокурор просив звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Сторона захисту також просила звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Ураховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який не є особливо тяжким та не пов`язаний з насильством, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше та неодноразово зазначав на своєму розкаянні, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, які просили звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, засади диспозитивності кримінального провадження, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим звільняє його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин даної справи буде необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення.

Таке звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в умовах передбаченого законом контролю за його поведінкою відповідатиме засадам гуманізму, буде співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам і забезпечить досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Оскільки клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу в ході судового розгляду кримінального провадження не надходило, суд, керуючись засадами змагальності та диспозитивності кримінального провадження, не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу за власною ініціативою згідно даного вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України з урахуванням позиції учасників судового провадження.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ, а саме велосипед типу ВМХ зеленого кольору, на раму якого присутні написи «DК», на передньому правому амортизаторі присутній запис «kingstform», на металевій частині під сидінням присутній напис «EXPERT», колеса 20 дюймів, кермо чорного кольору, серійні номери: DSA16EO177, CIA204841, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 вважати повернутим законному володільцю.

Речовий доказ, а саме CD-R диск Vіdex 700mb зберігати в матеріалах досудового розслідування.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1