ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2788/23 Справа № 175/4156/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000520 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що 07.02.2023 року ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_7 змінено запобіжний захід з особистого зобов`язання на домашній арешт до 07.04.2023 року із забороною залишати місце проживання з 22.00 години до 06.00 години.

В клопотанні прокурора від 02.05.2023 року про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 зазначено, що обвинувачений порушив покладені на нього обов`язки, а саме покинув місце свого проживання, що підтверджується поясненнями сусідів та рапортами працівників поліції від 07.04.2023 року та 02.05.2023 року.

Ухвалою суду від 02.05.2023 року ОСОБА_7 оголошено у розшук, розгляд провадження зупинено.

18.05.2023 року обвинуваченого ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України та в цей же день ухвалою суду обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою з визначенням застави, вказаний запобіжний захід був продовжений ухвалою суду від 12.07.2023 року.

Зазначає, що в клопотанні про продовження запобіжного заходу прокурор ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, а також, що він переховувався від суду та був оголошений у розшук, оскільки порушив покладені на нього судом обов`язки, а саме покинув місце свого проживання.

Однак доводи прокурора є необгрунтованими, оскільки дія запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сплинула 07.04.2023 року, а тому обвинувачений ОСОБА_7 станом на 07.04.2023 року та 02.05.2023 року не міг порушувати покладені на нього судом обов`язки.

Окрім того, докази, якими обгрунтовується клопотання прокурора, а саме пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є недопустимими, оскільки за поясненнями ОСОБА_8 він на прохання поліцейських підписав пояснення, які мали засвідчувати лише той факт, що двері квартири ОСОБА_7 ніхто не відчинив, а не те, що ОСОБА_7 залишив місце проживання.

Про те, що ОСОБА_7 постійно мешкав за місцем свого проживання вказують й інші його сусіди - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які також повідомили, що особи на прізвища ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на яких посилається у своєму клопотанні прокурор, їм не відомі та з числа сусідів таких не має.

Зазначає, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, зареєстрований та проживає в м. Дніпро, має малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, безпосередньо брав участь при проведенні бойових дій в зоні АТО, вину визнає, розкаюється, збитки потерпілому відшкодовано, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2023 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 вересня 2023 року, також застосовано заставу в розмірі 53 680 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинив не відбувши покарання за попереднім вироком, окрім того, взято до уваги введений в Україні воєнний стан.

Від обвинуваченого, захисника та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого, захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000520 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою суду від 18.05.2023 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 12.07.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, перебував у розшуку.

Окрім того, слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлений ризик; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, а також тієї обставини, що до обвинуваченого ухвалою суду 07.02.2023 року вже був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак ОСОБА_7 покладені на нього судом обов`язки порушив, в результаті чого перебував у розшуку.

Доводи захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_7 станом на 07.04.2023 року та 02.05.2023 року не міг порушувати покладені на нього судом обов`язки, оскільки дія запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сплинула 07.04.2023 року, а також, що докази, якими обгрунтовується клопотання прокурора, а саме пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є недопустимими, та те, що за показами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є сусідами обвинуваченого, ОСОБА_7 постійно мешкав за місцем свого проживання, при цьому вони таких сусідів як ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не знають не заслуговують на увагу, оскільки судом під час ухвалення рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з`ясовано всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є можливим.

Відповідно до ч.4 ст.115 КПК України при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця, а тому 07.04.2023 року обвинувачений мав виконувати покладені на нього обов`язки.

Якщо сторона захисту вважала, що ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є незаконною, то вона мала всі підстави оскаржити її в апеляційному порядку, однак з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ані обвинуваченим, ані його захисником вказана ухвала не оскаржувалась.

Окрім того, прокурор клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 показами свідків не обгрунтовує.

Твердження захисника, що обвинувачений ОСОБА_7 позитивно характеризується, зареєстрований та проживає в м. Дніпро, має малолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, безпосередньо брав участь при проведенні бойових дій в зоні АТО, вину визнає, розкаюється, збитки потерпілому відшкодовано, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик, оскільки ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні вже перебував у розшуку.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4