КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 року м. Київ

справа №754/11803/22

провадження № 23-з/824/10/2023

Київський апеляційний суд у складі судді ОСОБА_4.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП України

ВСТАНОВИВ

16 листопада 2022 року о 12 год. 02 хв. в м. Києві, по бул. Верховної Ради, 36, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 17 000 грн. та позбавлення права керування строком на один рік.

На вищевказану постанову суду захисник адвокат ОСОБА_5. 31 грудня 2022 року через поштове відділення подав апеляційну скаргу, якою просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, як її подала, через пропущення строку на апеляційне оскарження та не порушення питання поновлення цього строку в апеляційний скарзі.

23 лютого 2023 року захисник ОСОБА_5. через суд першої інстанції подав до Київського апеляційного суду заяву про перегляд вказаної постанови та зазначає, що згідно опису та трекінгу, який міститься на сайті «Укрпошта», апеляційна скарга була подана 31.12.2022 року, тобто в межах строку.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, провадження у справах про адміністративне правопорушення, вважається кримінальним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини від 30.10.2014 року у справі «Швидка проти України»). Оскільки провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним, до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають перегляд рішення за нововиявленими обставинами та містять перелік даних обставин.

Приймаючи постанову про відмову у відкритті провадження за заявою про перегляд заяви адвоката ОСОБА_6 за нововиявленими обставинами постанови Дарницького районного суду м. Києва від 05.02.2021 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП , суд першої інстанції керувався ст. 264 КПК України та виходив з того, що наведені заявником обставини, які описані в заяві ні самі по собі ні разом із раніше виявленими обставинами не доводять неправильність судового рішення.

Отримавши заяву про перегляд за ново виявленими обставинами, виходячи з полежень ч. 2 ст. 464 КПК України, суд повинен був перевірити дотримання вимог ст. 462 КПК України.

Відповідно до ст. 462 КПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається в письмовій формі.

У заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зазначаються:

1) найменування суду, до якого подається заява про перегляд;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування), поштова адреса особи, яка подає заяву, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;

3) судове рішення, про перегляд якого за нововиявленими або виключними обставинами подається заява;

4) обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду;

5) обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду;

5-1) клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 459 цього Кодексу;

5-2) клопотання про поновлення строку подання заяви;

6) перелік документів та інших матеріалів, які додаються.

Заява підписується особою, яка її подає. Якщо заяву подає захисник, представник потерпілого, то до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.

До заяви додаються копії заяви в кількості, необхідній для їх надіслання сторонам кримінального провадження та іншим учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на особу, яка тримається під вартою.

Особа, яка подає заяву, має право додати до неї документи або копії документів, які мають значення для кримінального провадження і не були відомі на час ухвалення судового рішення.

За статтею 467 КПК України , суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

КПК України, який суд застосовував, оскільки Кодексом про адміністративні правопорушення взагалі не передбачений перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, не передбачена процесуальна можливість ухвалити судове рішення про відмову у відкритті провадження за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, в разі коли заява подається про перегляд судового рішення про притягнення особи до відповідальності. При подачі такої заяви, суд може або повернути заяву, якщо вона не відповідає вимогам ст. 362 КПК або задовольнити її чи відмовити в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами.

З огляду на вищевикладене, та дослідивши зміст поданої заяви суд приходить до висновку, що заява, подана ОСОБА_2 подана з дотриманням вимог закону, а тому вона підлягає розгляду по суті.

Повертаючи апеляційну скаргу 16 лютого 2023 року, апеляційний суд керувався конвертом на який поштовим відділенням було наліплено довідку про оформлення документів на відправлення, в якій містилась дата оформлення 04 січня 2023 року.

Разом з тим з долученої до заяви про перегляд за нововиявленими обставинами роздруківки руху поштової кореспонденції з сайту "Укрпошта" вбачається, що відправлення було прийнято від адвоката на відправку 31 грудня 2022 року, що доводить подання апеляційної скарги в визначений Законом строк.

Суд також зазначає, що дата передачі скарги на пошту не була відома суду через подвійне наклеювання працівником пошти довідки про здійснення оформлення.

Відповідно до ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються інші обставини, які не були відомі суду на час розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом з раніше виявленими обставинами доводять неправильність ухвали, що належить переглянути.

З огляду на те, що стадія судового розгляду, про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами передбачена в тому числі і для виправлення допущених судом помилок та з метою недопущення порушення прав особи на справедливий судовий розгляд, приходжу до висновку, що подана заява підлягає задоволенню, а постанова апеляційного суду від 16 лютого 2023 року, якою було повернуто апеляційну скаргу через пропуск строку на її подачу підлягає скасуванню за ново-виявленими обставинами.

Аргументуючи апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, захисник вказує, що у судовому засіданні в районному суді апелянт зазначив у своїх поясненнях, що він керував транспортним засобом (їхав в поліклініку для проходження обстеження). Його зупинили працівники поліції. Не повідомили свого імені та причин зупинки. Пред`явили вимогу про надання їм посвідчення водія, та після цього зазначили, що є підозра його (апелянта) у тому, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння. При цьому вони не зазначали про те, які саме ознаки сп`яніння він має. Після цього поліція зупинила свідків зазначених у протоколі. При цьому він (апелянт) пояснював поліції, що у нього є ряд захворювань в тому числі пов`язаних із щитовидною залозою.

Зазначає, що в суді першої інстанції не було допитано а ні свідків, а ні поліцейських. Доказів встановлення осіб свідків в матеріалах справи немає, а їх письмові пояснення є недопустимим доказом, оскільки вони написані одним почерком.

Зазначає, що поліцейські ухилилися від безперервної зйомки, зйомка проводилась на телефон.

Вказує, що ОСОБА_1 пройшов медичний огляд, що підтверджується висновком КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», яким підтверджується, що він не перебував у станні сп`яніння. Медичний огляд ОСОБА_3 пройшов в межах двох годин після складення протоколу.

Зазначає, що поліцейськими не було проінформовано його про причину зупинки, а також про наслідки, в разі самостійного проходження огляду в лікаря.

Вказує, що відео зйомка на телефон, є неналежним доказом, оскільки вона не віднесена до технічних засобів, на ній немає дати та часу зйомки.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зазначив, що їхав до лікарні та після розмови з поліцейським, вирішив пройти огляд самостійно. Після складення протоколу, поїхав до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» та здав аналізи. Звернув увагу, що від керування транспортного засобу його не відсторонили, посвідчення водія не вилучали.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази не можна вважати належними, допустимими та такими, що доводять вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015№ 580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 рокувизначений чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

При цьому вказана Інструкція не надає право поліцейським здійснювати відоефіксацію порушення Правил дорожнього руху власними мобільними пристроями.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Інструкції №1026 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

А отже наданий працівником із власного мобільного телефону відеозапис не може бути належним доказом у справі, оскільки отриманий з порушенням вимог закону.

Письмові пояснення поліцейських, без допиту їх в суді також не є достатніми та належними доказами вчинення порушення.

Крім того, захисником ОСОБА_2 надано Висновок КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно висновку КМНКЛ «Соціотерапія» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 006326 від 16.11.2022, у громадянина ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено. Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у лікаря- нарколога ОСОБА_1 був проведений протягом двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також,в справі «Пол і Одрі Едвардспроти Об`єднаного Королівства» (№46477/99),Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, керуючись принципами презумпції невинуватості, поваги до людської гідності, загальними принципами здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури, та враховуючи порушення працівниками поліції процесуального закону під час оформлення документів, а також факт надання суду доказів добровільного проходження огляду на стан сп`яніння та наявності висновку про не перебування особи в стані будь-якого сп`янінні, апеляційний суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

ПОСТАНОВИВ

Постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року скасувати за нововиявленими обставинами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року - скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4