Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Кагарлицького районного суду Київської області та Державної установи "Кагарлицька виправна колонія (№ 115)" матеріали судового провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

який засуджений вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 травня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2019 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Суд ухвалив про обчислення початку строку відбуття покарання з моменту затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.

11.05.2023 до Кагарлицького районного суду Київської області надійшло клопотання засудженого, який просив на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 зарахувати йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в Державній установі "Дніпропетровський ізолятор тимчасового тримання № 1" з 21.06.2017 по 22.06.2017 та в Державній установі "Дніпропетровський слідчий ізолятор" з 22.06.2017 по 26.07.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 25.05.2023 вказане клопотання задоволено.

В апеляційній скарзі прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково і на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по 26.07.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Як зазначає прокурор, своє рішення суд мотивував посиланням на п.103 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17, яка містить висновок про застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення). Разом з тим, хоча ОСОБА_6 і вчинив злочин в період дії ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно до вказаної норми мало здійснюватися у разі, якщо б щодо нього обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою саме в період дії вказаного закону.

На переконання прокурора, обрання запобіжного заходу після того, як припинила діяти вказана редакція ч.5 ст.72 КК України, не дає підстав для зарахування попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що узгоджується з висновком про застосування норми права у вказаній раніше постанові Великої Палати Верховного Суду. Відтак, вважає, що зарахування попереднього ув`язнення згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 має здійснюватися за сукупності двох умов: вчинення злочину до 20 червня 2017 року (включно) і застосування до особи попереднього ув`язнення до набрання чинності цим законом або під час його дії.

У запереченнях на апеляційну скаргу засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на ст.ст.4, 5 КК України, ч.1 ст.58 Конституції України, зазначає, що положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 мають застосовуватися до тих осіб, які вчинили злочин як до набрання чинності цим Законом, так і під час його дії. У той же час, положення ч.5 ст.72 в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017 погіршують становище особи в порівнянні з попередньою редакцією, а тому не мають зворотної дії. З огляду на викладене вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволена бути не може.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи засудженого, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_6 вчинив злочин 29 листопада 2016 року. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2017 до ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 змінено на домашній арешт. Однак, ухвалюючи вирок, суд не зарахував ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по 26.07.2017, а саме, тримання під вартою як запобіжний захід, обраний слідчим суддею на стадії досудового розслідування.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, яка діяла з 24.12.2015 по 20.06.2017 року включно, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний слідчим суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання засудженого, суд керувався положеннями вказаної норми, врахувавши, що вона діяла на час вчинення ОСОБА_7 злочину, що відповідає вимогам ч.2 ст.4 КК України, згідно з якою кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Узгоджуються такі висновки суду і з висновком щодо застосування норми права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17, зокрема, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII) (п.103).

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 25 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3