УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000321 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 травня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новодністровська Сокирянського району Чернівецької області, громадянки України, не працюючої, що має середню освіту, незаміжньої, яка має на утриманні двох дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

-якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.07.2023 року включно.

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_5 (в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, або обрати обвинуваченій запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 21.07.2023 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та неправомірною.

Зазначає, що на запит адвоката в Філію державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях за вихідним номером 648/МИ-23 від 06.04.2023 року був надісланий медичний висновок стосовно стану здоров`я ОСОБА_6 . У зв`язку із медичним висновком начальника філії ДУ «Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях від 06.04.2023 року ОСОБА_6 потребує постійного медичного нагляду та стаціонарного паліативного лікування в умовах установи МОЗ. Вважає, що в умовах СІЗО така медична допомога не може бути надана, тому вважає, що на сьогоднішній день, обраний обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути змінено, у зв`язку урахуванням її стану здоров`я.

Вважає, що в судовому засіданні ризики, які вказані в клопотанні прокурора, не були доведені.

Також вважає, що головуючий у справі допустив однобічність та неповноту, оскільки не врахував, що в матеріалах кримінального провадження відсутні ризики, які б прямо вказували на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не можуть забезпечити покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000321 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченій ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 травня 2023 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.07.2023 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000321 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченої, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого ї й злочину, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відносить до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує їй, в разі визнання її винуватою у інкримінованому злочині, обвинувачена може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Окрім того, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачена у разі не застосування запобіжного заходу може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працює, має не зняту та не погашену судимість за вчинення аналогічних особливо тяжких злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, вчинила кримінальне правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченої від суду та можливість продовження злочинної діяльності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останній на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, про що просить апелянт.

Доводи захисника щодо стану здоров`я підозрюваної, який унеможливлює її перебування під вартою, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 гл. 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 р. № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. ст. 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572.

Відповідно до п. 3 гл. 2 розділу X зазначеного Наказу, у слідчому ізоляторі здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 р. №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах слідчого ізолятору (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво слідчого ізолятору забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Отже, лікування підозрюваної, у разі наявності у неї захворювань, можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 травня 2023 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: