КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_3 ,
суддів ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі - у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 11 червня 2023 року включно.

Таке рішення, в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строків тримання під вартою, суд мотивував тим, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, які пов`язані із застосуванням насильства, а тому мають підвищену суспільну небезпеку. Крім того, судом враховано особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, що у своїй сукупності свідчить про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнути покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості в суді, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та незаконною.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази реальної можливості переховування ОСОБА_11 від органу досудового розслідування чи суду, впливу на свідків та потерпілих та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

Вважає, що всі ризики, на які посилається сторона обвинувачення є лише припущенням.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, захисник вказує на те, що суд не навів достатніх фактів, які б слугували мотивами для продовження обвинуваченому строків тримання під вартою.

Також зазначає, що тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Поряд з цим, захисник також звертає увагу суду на те, що обвинувачений у зв`язку із вадами серця має незадовільний стан здоров`я, тому не може перебувати під вартою.

Крім того, апелянт вважає, що ризик переховування від суду можна нівелювати за допомогою використання електронного засобу контролю.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, то захисник вважає, що суд може зобов`язати обвинуваченого не спілкуватись з вказаними особами у кримінальному провадженні.

Оскаржуючи ухвалу суду апелянт також звертає увагу на те, що ухвала постановлена незаконним складом суду.

В суд апеляційної інстанції учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний розгляд відбувався без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Оскаржуючи ухвалу суду захисник вважає, що ухвалу постановлено незаконним складом суду, однак такі доводи є безпідставними.

Відповідно до абзацу 5 п. 20-5 Перехідних положень КПК України встановлено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Як вбачається із матеріалів справи клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строків тримання під вартою розглянуто суддями зі складу колегії суддів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , отже ухвала постановлена законним складом суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, які пов`язані із застосуванням насильства, а тому мають підвищену суспільну небезпеку. Крім того, судом враховано особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, що у своїй сукупності свідчить про продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнути покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості в суді, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що суд обґрунтував необхідність продовження ОСОБА_8 строків тримання під вартою лише тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень є безпідставними, оскільки поряд з тяжкістю кримінальних правопорушень, судом також враховані і інші обставини, зокрема обґрунтованість підозри та дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що, як вважає захисник, свідчить про їх необґрунтованість, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суд обґрунтував існування наведених ризиків.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта про не можливість обвинуваченого перебувати під вартою, оскільки надані захисником документи щодо стану здоров`я ОСОБА_8 не свідчать про неможливість перебування останнього в умовах ізоляції.

Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 11 червня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5