УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2023 року

м. Київ

справа № 309/1834/22

провадження № 51-3716 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року в кримінальному провадженнівнесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000157, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошельово Хустського району Закарпатської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду 06 травня 2022 року о 16:10 год. ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї будинку по місцю свого проживання, за адресою, АДРЕСА_1 , під час сварки, яка виникла на ґрунті ревнощів, зі своєю дружиною ОСОБА_6 схопив кухонний ніж у праву руку, підбіг до неї ззаду та наніс ним один удар в область спини останньої. Чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 09 березня 2023 року апеляційні скарги прокурора та захисника залишив без задоволення, а вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги, зазначає, що суди:

? при призначенні покарання належним чином не врахували особу винного, характеризуючі дані, а також те, що потерпіла не має жодних претензій до ОСОБА_5 , вони надалі проживають разом і бажають створити сім`ю;

? не взяли до уваги обставину, яка пом`якшує покарання, у виді визнання вини у повному обсязі;

? за відсутності обтяжуючих обставин безпідставно не застосували до ОСОБА_5 приписи ст. 75 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Разом з тим доводи захисника про те, що апеляційний суд не мотивував свої висновки, обмежившись лише перерахуванням доказів та загальним формулюванням доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з ухвали апеляційного суду захисник ОСОБА_4 оскаржувала в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції лише в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

У зв`язку з цим вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 переглядався в апеляційному суді лише в частині призначеного ОСОБА_5 покарання.

Оцінюючи обґрунтованість інших доводів касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, та яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, схильний до вживання алкоголю.

Крім того, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, місцевий суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд визнав вчинення злочину щодо подружжя та вчинення в стані алкогольного сп`яніння.

Також при призначенні покарання суди врахували висновок органу пробації про те, що з урахуванням способу життя обвинуваченого ОСОБА_5 , історії вчинення правопорушення, є висока ймовірність вчинення ним повторного правопорушення, яке буде небезпечне для суспільства, у тому числі й до окремих осіб, а тому його виправлення не можливе без позбавлення чи обмеження волі.

При цьому суди врахували, що під час розгляду справи у місцевому суді потерпіла щодо призначення покарання покладалась на розсуд суду. Однак, під час апеляційного розгляду вона пробачила обвинуваченого ОСОБА_5 та просила не позбавляти його волі.

У постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог ст. 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й інші доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 відсутнє таке обґрунтування необхідності застосування ст. 75 КК України до засудженого, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 березня 2023 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3