УХВАЛА

04 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 362/5844/19

провадження № 51-1396кмо23

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ТОВ «Персонал Преміум» в особі директора ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000259 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ришкани Ришканського району Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

установила:

За вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ТОВ «Персонал Преміум» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ТОВ «Персонал Преміум» про стягнення моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_8 було визнано винуватим у тому, що він 27 квітня 2019 року о 12:00, керуючи технічно справним автомобілем марки «АС G3302 АХХ-1», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 2.3 б, п. 10.1 Правил Дорожнього руху України, рухаючись по вул. Декабристів в напрямку центра м. Васильків Київської області, не переконався в безпечності маневру та скоїв виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з автомобілем марки «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_13 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а водій ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 червня 2023 року кримінальне провадження з підстав, визначених ч. 2 ст. 434-1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі - об`єднаної палати).

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду своє рішення мотивувала необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати у справі № 363/5439/19 (провадження № 51-5800км21), у якому колегія суддів, скасувавши рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення цивільного позову, призначила новий розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, на тих підставах, що суди не звернули увагу на те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано та не залучено до розгляду провадження страхову компанію.

Водночас, у даному провадженні, на переконання колегії суддів, у разі відсутності від учасників провадження жодних клопотань про залучення страхової компанії як цивільного відповідача, та з огляду на те, що цивільним позивачем з дотриманням положень ч. 1 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України), ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК України) було визначено конкретного відповідача, а саме юридичну особу ТОВ «Персонал Преміум», суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов, обґрунтовано стягнув завдану шкоду з обраного відповідача без залучення страхової компанії.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 434-1 КПКУкраїни суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.

Зі змісту наведеної норми процесуального права випливає, що законодавцем сформульовано вичерпні умови, наявність яких є підставою для передачі кримінального провадження на розгляд Об`єднаної палати. Такими умовами є: 1) необхідність відступити від висновку, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої судової палати або у складі іншої палати; 2) подібність правовідносин, за яких було неоднаково застосовано норми права.

При передачі матеріалів провадження на розгляд об`єднаної палати колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - колегія суддів) не дотрималась вказаних вимог закону.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати у справі № 363/5439/19 (провадження № 51-5800км21) встановлено, що рішення суду першої інстанції про стягнення лише з засудженого на користь потерпілого коштів у рахунок відшкодування матеріальної, моральної шкоди та процесуальних витрат на правову допомогу, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, не ґрунтується на висновках, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц). При цьому суди не звернули увагу на те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність цивільного відповідача як володільця транспортного засобу було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «ПЕРША», про що свідчить наявний у матеріалах провадження поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 6164265. Також суд першої інстанції, всупереч вищезазначеному, залишив без належної уваги надані стороною захисту пояснення і не вирішив питання про залучення до розгляду провадження страхову компанію як співвідповідача.

Таким чином, при винесені даного рішення колегія суддів Другої судової палати керувалась висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім цього, згідно з частиною 7 наведеної норми закону, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин не існує суттєвого розмежування розгляду цивільного позову з цих підстав під час його розгляду в порядку цивільного чи кримінального провадження.

Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), на який послалась колегія Другої судової палати, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Крім цього, у висновках про застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17, провадження № 14-95цс20), а саме у пунктах 150-156, зазначено, що:

150. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

151. З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

152. Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-ц та № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

153. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

154. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

155. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

156. Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Таким чином Великою Палатою Верховного Суду були висловлені правові позиції в справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортирних засобів, зокрема основні тези з них, що стосуються даного провадження :

- основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП;

- визначення відповідачів, предмета та підстав є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи;

- суд, установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, відмовляє в позові до такого відповідача.

Підсумовуючи, слід зазначити, що колегія суддів Другої судової палати при обґрунтуванні своїх висновків не вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому рішенні Великої Палати й використала його при винесені рішення.

Єдність системи судоустрою забезпечується, у тому числі, єдністю судової практики (п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Однією з функцій, а також завданням об`єднаної палати є необхідність сформувати обґрунтовану правову позицію щодо застосування конкретної норми права, яку було неправильно застосовано, й сприяти єдиному та правильному правозастосуванню в судовій практиці. При цьому забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК України, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах. Тобто завдання об`єднаної палати Верховного Суду досягти у встановленому законом порядку юридичної визначеності у спірних правовідносинах і запобігти невизначеності у подібних ситуаціях.

Натомість з ухвали Першої судової палати Касаційного кримінального суду слідує, що колегія суддів по суті не погоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006-15-ц).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 434-1 КПК України суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія суддів (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Враховуючи зазначене, ухвала колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 29 червня 2023 року не містить передбачених ч. 2 ст. 434-1 КПК України підстав для передачі провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ТОВ «Персонал Преміум» в особі директора ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року на розгляд об`єднаної палати, а тому кримінальне провадження підлягає поверненню на розгляд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Керуючись статтями 7 та 434-1 КПК, об`єднана палата Верховного Суду

постановила:

Повернути кримінальне провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача ТОВ «Персонал Преміум» в особі директора ОСОБА_9 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000259, на розгляд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

ОСОБА_7