Справа№ 953/3070/23
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, раніше не судимий, одружений, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, на момент вчинення кримінального правопорушення обіймав посаду командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , (зарахованого у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , призупинено військову службу з 17 грудня 2022 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_3 вересня 2022 року), у військовому званні: «Молодший сержант», одружений, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,-
встановив:
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №79-РС від 10.08.2022 молодший сержант ОСОБА_6 призначений на посаду командира 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ВОС 790037А, а відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №158 від 11.08.2022, ОСОБА_6 вважається призначеним до військової частини НОМЕР_1 .
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено до теперішнього часу.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої захистом Вітчизни, незалежності службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про зроблені йому зауваження все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових конституційним обов`язком громадян України, актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України
Згідно вимог статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Положення п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачають, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом (строкову), за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.
Однак, молодший сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 26.09.2022 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитись від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_6 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, без відповідних дозволів начальників та командирів, поважних причин, 26.09.2022, не пізніше 09 години, залишив несення військової служби, а саме: місце розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, старший солдат ОСОБА_6 в період з 26.09.2022 до 19.12.2022 в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення військової служби без поважних причин, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби до 19.12.2022, тобто до моменту добровільного з`явлення до Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві, де ОСОБА_6 заявив про вчинений ним злочин.
Суд вважає що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.
13 квітня 2023р. між прокурором, обвинуваченим та захисником досягнута угода про визнання винуватості.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні вказаного кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав повністю, пояснив, обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони вказані в обвинувальному акті, розкаявся та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ст. 473 КПК України наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнанні винуватості та наполягав на затвердженні угоди.
Захисник ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді.
Прокурор просив угоду затвердити.
Дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_7 досягли угоди про визнання винуватості та підписали її. Обвинувачений ОСОБА_6 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин. Між обвинуваченим, захисником та прокурором досягнута домовленість про призначення покарання: із застосуванням ст. 69 КК України, та сторони погоджуються на призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки з заміною на підставі ст. 58 КК України покарання ОСОБА_8 на службове обмеження строком на 2 роки, з відрахуванням 20 відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 , в дохід держави. При цьому, під час відбування цього покарання ОСОБА_6 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років, для присвоєння чергового військового звання.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:
Відповідно ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
ОСОБА_6 розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні та активно сприяв розкриттю злочину. Потерпілих від кримінального правопорушення немає. Шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення не завдана, тяжкі наслідки відсутні.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має .
Суд вважає, що укладення сторонами угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє положення, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розуміння наслідків своїх дій, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, внаслідок яких шкода завдана лише державним інтересам, від злочину потерпілих немає, суд доходить висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди, та призначення ОСОБА_8 узгодженої сторонами міри покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 58 КК України, враховуючи обставини справи та особу засудженого, замість призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, призначити ОСОБА_8 покарання у виді службового обмеження на строк два роки із відрахуванням 20 відсотків із грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави. Під час відбування покарання у виді службового обмеження ОСОБА_6 не підлягає підвищенню за посадою та у військовому званні, а строк покарання не зараховується ОСОБА_8 в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
Речові докази, судові витрати та цивільний позов відсутні. Запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувався і підставі його застосування суду не вбачає.
Керуючись ст. ст. 373, 468, 469, 474, 475 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 58 КК України призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки замінити на службове обмеження строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 в дохід держави. Під час службового обмеження покарання ОСОБА_6 підвищенню за посадою та у військовому званні не підлягає, строк службового обмеження ОСОБА_8 в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання не зараховується.
Строк відбування покарання відраховувати з моменту набуття вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1