КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 16 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2023 задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 09.04.2014, на прізвище ОСОБА_6 .

Цією ж ухвалою заборонено відчужувати, розпоряджатися та користуватися транспортним засобом марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 09.04.2014, на транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску, на прізвище ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не має процесуального статусу підозрюваної у кримінальному провадженні № 0000316

_____________________________________________________________________________

Справа № 369/9227/23 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4428/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

від 14.06.2023.

Крім того, станом на день подання апеляційної скарги жодній особі не вручено повідомлення про підозру.

Слідчим суддею не наведено обґрунтованих підстав та обставин, які свідчать про можливість володільцем майна приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити чи відчужити вилучене майно.

На переконання апелянта, з ухвали слідчого судді не можливо встановити, чи визнано раніше зазначений автомобіль речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а також яким саме критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, він відповідає.

Апелянт зазначав, що слідчим суддею не дотримано вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України та порушено права власника майна, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Крім того, захисник вказував на те, що повний текст оскаржуваної ухвали постановлено без повідомлення та участі власника майна, про наявність ухвали слідчого судді представник власника майна дізнався лише 03.07.2023, після отримання відповіді від Києво-Святошинського районного суду Київської області на його адвокатський запит.

У судове засідання власник майна ОСОБА_6 , її захисник ОСОБА_5 та прокурор у кримінальному провадженні повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, власника майна та його захисника, які не прибули в судове засідання.

Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна ОСОБА_6 або її захисника, дані про направлення та вручення вказаним особам копії оскаржуваної ухвали, у справі відсутні.

Як зазначено апелянтом, про наявність ухвали слідчого судді він дізнався лише 03.07.2023, після отримання відповіді від Києво-Святошинського районного суду Київської області на його адвокатський запит, що підтверджується даними долученого до апеляційної скарги листа Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2023 №02-04/120/2023.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана захисником 06.07.2023 в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а тому не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні сектору дізнання відділення поліції № 5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000316 від 14.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 13.06.2023 до чергової частини ВП № 5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення працівника поліції про те, що 13.06.2023 о 20:54 год. біля будинку за адресою: Київська обл., с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Зелений Гай, 41В, було зупинено автомобіль марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , на якому виявлено відсутність він-коду автомобіля (ЖЄО № 4323 від 13.06.2023).

Згідно даних протоколу огляду від 13.06.2023, цього ж дня проведено огляд місця події за адресою: Київська область Бучанський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Зелений Гай, 41В , в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску, та встановлено, що маркувальні позначення ідентифікаційного номера кузова на місці його розташування у моторному відділі відсутні, а на вказаному місці виявлені сліди абразивної дії.

Також в ході огляду було виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого 09.04.2014, на транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску, на прізвище ОСОБА_6 .

Постановою тимчасово виконуючого обов`язки дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 від 14.06.2023 транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску, та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого 09.04.2014, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000316 від 14.06.2023.

14.06.2023 прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду київської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт на транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 09.04.2014, на транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску, на прізвище ОСОБА_6 , із забороною відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 09.04.2014, на прізвище ОСОБА_6 , із заборонено відчужувати, розпоряджатися та користуватися даним майном.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 13.06.2023 в ході огляду місця події, а саме транспортний засіб марки "Volkswagen Bora", д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2001 року випуску та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 09.04.2014, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000316 та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію до нього, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до їх знищення, приховування чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказаний транспортний засіб може бути предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що власник майна ОСОБА_6 не має процесуального статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, та жодній особі у межах даної справи не повідомлено про підозру, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах членів родини ОСОБА_6 та інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про те, що ухвала слідчого судді не містить відомостей про визнання транспортного засобу речовим доказом у кримінальному провадженні, не є безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської областi від 16 червня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3