Дата документу 09.05.2023 Справа № 331/1728/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/900/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/1728/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 18.06.2023 року включно застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 з одночасним визначенням застави у сумі 134 200 грн. та покладенням обов`язків у разі її внесення.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово. Свої вимоги мотивувала тим, що посилання суду на невиконання ОСОБА_8 передбачених ст.194 КПК обов`язків є неприпустимим, оскільки відсутні належні докази на підтвердження того, що відносно нього діяв будь-який запобіжний захід, а відомості на виконання ухвали про привід не відображають фактичні обставини та нічим не підтверджені. ОСОБА_8 про час та місце судового засідання належним чином не повідомлявся, доказів переховування останнього від органів досудового розслідування та суду немає. Обвинувачений був вимушений тимчасово покинути місце проживання з метою збереження життя та здоров`я в період масивного ракетного обстрілу м.Запоріжжя внаслідок широкомасштабної збройної агресії в Україні. Крім того, визначений обвинуваченому максимальний розмір застави є непомірним та не відповідає його матеріальному стану. На переконання апелянта, застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинувачених покладених на нього обов`язків. Відтак, застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту до ОСОБА_8 буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно та має міцні соціальні зв`язки.

Обвинувачений ОСОБА_8 про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не надходило, а тому апеляційний розгляд з огляду на ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без участі ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.2 ст.309, ч.3 ст.185 КК кримінальних правопорушень та за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання прокурора, в ухвалі зазначив, що до ОСОБА_8 вже було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19.11.2021 року запобіжний захід відносно останнього було змінено на більш м`який. Однак обвинувачений не виконував передбачені ст.194 КПК обов`язки, зокрема з 16.02.2022 року не прибував до суду за викликом (більше десяти разів), через що до нього застосовувалися заходи примусового приводу.

Крім того, вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.263 КК кримінального правопорушення.

Відтак, ризики переховування ОСОБА_8 від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення є очевидними. При цьому підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не встановлено, оскільки вони не зможуть запобігти настанню встановлених судом ризиків.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

Під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового провадження в суді першої інстанції та під час перевірки відповідного рішення судом апеляційної інстанції основоположним є вирішення питання про наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування ОСОБА_8 від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення є очевидними, об`єктивно існують та вже справдились, тому для їх запобігання необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому інші запобіжні заходи не можуть запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд зауважує, що у обвинуваченого існують безстрокові передбачені ч.7 ст.42 КПК обов`язки, в тому числі обов`язок прибути за викликом до суду, а в разі неможливості з поважних причин прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений був достовірно обізнаним про наявність в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя кримінального провадження відносно нього, він неодноразово не з`являвся до суду, про поважність причин своїх неявок суд не повідомляв, таким чином ОСОБА_8 порушив покладені на нього процесуальні обов`язки.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на порушення покладених на ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та його переховування від суду, оскільки останній умисно не з`являється до суду для розгляду провадження по суті, відомості про поважність причин його неявки відсутні.

Крім того, вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.263 КК кримінального правопорушення. Вказане красномовно свідчить про те, що ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення справдився та об`єктивно існує.

На підтвердження вказаних вище ризиків вказує також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та проти власності, один з яких відноситься до категорії тяжких, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, законного та стабільного джерела доходу не має.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду.

З огляду на наведене, колегія суддів критично ставиться до заперечень апеляційної скарги захисника про необґрунтоване застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором доведено обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Апеляційний суд зауважує, що судове рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК розмір застави щодо обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину особи визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судова колегія критично ставиться до заперечень апеляційної скарги захисника про застосування до обвинуваченого максимального розміру застави, оскільки розмір вказаного альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 визначено у виді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказаний розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченим передбачених КПК обов`язків та визначений із урахуванням положень п.2 ч.5 ст.182 КПК на основі всебічно з`ясованих обставин кримінального провадження.

Підстав для зміни розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Даних, які б унеможливлювали тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника доводів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду та погоджується з рішенням суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4