Справа № 362/3368/20
Провадження № 1-кп/362/148/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2023 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарi ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області кримінальне провадження № 120 201 101 400 009 30 від 14.05.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Застугна Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк встановлено тривалістю один рік шість місяців;

-ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2021 року скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбування покарання призначеного вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2020 року;

-вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, на підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на чотири роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2020 року приблизно о 00 годині 01 хвилині, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , через відчинені дверцята водія ОСОБА_4 проник всередину кабіни вантажного автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «Аtego», державний номер НОМЕР_1 (власник ОСОБА_6 та фактичний володілець ОСОБА_7 ) де, керуючись своїм злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав грошові кошти в сумі 401 гривня 00 копійок, куртку червоного кольору вартістю 95 гривень 00 копійок, пасатижі вартістю 43 гривні 33 копійки і набір ключів торцевих марки «MIOL 56-397» вартістю 56 гривень 10 копійок, які належать ОСОБА_7 , після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, звернувши його на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 595 гривень 43 копійки.

За згодою всіх учасників судового провадження, у відповідності з нормою ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 , свою винність визнав повністю і по суті пред`явленого обвинувачення пояснив, що в обвинувальному акті все зазначено правильно і відповідає дійсності. Так, він, дійсно, у день, час, та, за обставин, вказаних в обвинуваченні повторно викрав чуже майно.

Потерпілий в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Разом з цим, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, прийшов до висновку, що можливо за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, а тому на підставі статті 325 КПК України, вирішив питання про проведення судового розгляду без потерпілого.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого у вчиненому знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні його власними показаннями, які не суперечать обставинам викладеним в обвинувальному акті.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обговорюючи питання про вид і розмір покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений зареєстрований та постійно проживає в селі Застугна Васильківської міської територіальної громади Обухівського району Київської області, за місцем проживання характеризується без конкретних відомостей, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, двічі судимий за вчинення злочинів проти власності, станом на дату постановлення даного вироку, відбуває покарання у кримінально-0виконавчій постанові.

Твердження обвинуваченого про те, що він щиро розкаявся у скоєному, суд оцінює критично, оскільки останній у цьому суд не переконав.

Зокрема, під час розгляду справи, судом не встановлено, що обвинувачений дійсно розкаявся у скоєному та щиро жалкує про вчинене.

Так, суд не переконався у тому, що каяття обвинуваченого ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки і характеризується її щирим осудом.

Оскільки даний злочин було вчинено після інших суспільно-небезпечних дій за які його було засуджено вироком суду від 28 травня 2020 року, є очевидним, що обвинувачений лише жалкує з приводу припинення його протиправної діяльності.

Зазначені обставини, на переконання суду об`єктивно свідчать про той факт, що обвинувачений не надав належну оцінку вчиненому ним діянню та своїй суспільно-небезпечній поведінці.

Отже, суд не вбачає будь-яких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та могли б бути визнані такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Немає обставин, які пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України.

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України.

Відповідно до роз`яснень даних в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, коли після винесення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще у скоєнні іншого злочину, який вчинено до винесення першого вироку, покарання призначається із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів.

Оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було скоєно 14 травня 2020 року, тобто до постановлення щодо нього вироків суду від 28 травня 2020 року й 28 січня 2022 року, при обранні міри покарання, необхідно застосовувати вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та призначити покарання за сукупністю злочинів, частково приєднавши до покарання невідбуту частину покарання за попередніми вироками.

З урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, відсутності обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції частини статті КК України, яка передбачає покарання за даний злочини, застосовуючи положення ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попередніми вироками суду, у вигляді позбавлення волі, як достатнє для виправлення засудженого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

При цьому, у суду відсутні підстави для застосування статей 69, 69-1 КК України.

Також, суд вважає, що немає підстав для застосування ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_4 двічі судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і повторно вчинив новий корисливий злочин, у зв`язку з чим, на думку суду, беручи до уваги усі фактичні обставини справи та особу винного, виправлення засудженого без відбування покарання неможливе.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути процесуальні витрати по справі на залучення експерта, що підтверджені документально.

Також, під час розгляду справи, відповідно до норм частини першої статті 139 і частини першої статті 323 КПК України, оскільки обвинувачений, який був у встановленому КПК України порядку викликаний, не з`явився без поважних причин та не повідомив суду про причини свого неприбуття, на нього було накладено грошові стягнення в загальному розмірі 4 042 гривні 00 копійок (а.с. 37, 44).

Як наслідок, вказана сума підлягає примусовому стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Крім того, в матеріалах кримінальної справи на аркушах справи 106 108 знаходиться протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, з якого вбачається, що ОСОБА_4 було затримано 14 травня 2020 року в порядку статті 208 КПК України.

Натомість, постановою слідчого від 14 травня 2020 року ОСОБА_4 було звільнено (а.с. 109).

Тобто, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання необхідно зарахувати попереднє ув`язнення обвинуваченого, включивши у нього строк затримання ОСОБА_4 за підозрою у скоєнні злочину день за день.

Також, враховуючи, що змістом листа № 15/07-3304-23 від 24.07.2023 року ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)», 28 січня 2022 року є початком строку відбування покарання, то на підставі ч. 4 ст. 70 КК України слід зарахувати ОСОБА_4 день за день частково відбуті за попередніми вироками від 28 травня 2020 року й 28 січня 2022 року покарання строком саме з 28 січня 2022 року по день набрання даним вироком законної сили.

Також, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в статті 72 цього КПК України, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, слід зарахувати покарання, відбуті частково за попередніми вироками від 28 травня 2020 року й 28 січня 2022 року.

Оскільки прокурором не надано суду відомості про речові докази по справі, суд об`єктивно позбавлений можливості вирішити питання про речові докази відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 369 371, 373, 374 КПК України,

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком й покарань призначених за попередніми вироками від 28 травня 2020 року й 28 січня 2022 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 3 (три) місяці з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк його затримання за підозрою у вчиненні злочину 14 травня 2020 року день за день.

На підставі частини четвертої статті 70 КК України зарахувати ОСОБА_4 день за день частково відбуті за попередніми вироками від 28 травня 2020 року й 28 січня 2022 року покарання строком з 28 січня 2022 року по день набрання даним вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по справі в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави грошові кошти в сумі 4 042 (чотири тисячі сорок дві) гривні 00 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції; якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий