Справа № 464/536/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/644/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року про продовження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Станимир Перемишлянського району Львівської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , застосування запобіжного заходу - поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

особи, стосовно котрої застосовано запобіжний захід ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника КПН ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу - поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме до КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що за адресою м. Львів, вул. Кульпарківська, 95, на шістдесят днів.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів з 24.05.2023 по 22.07.2023 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах особи, стосовно котрої застосовано запобіжний захід, ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржена ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема, вказує на те, що під час судового засідання було допитано лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_9 , яка здійснює медичний супровід ОСОБА_7 . Лікар дійшла висновку, що ОСОБА_7 потрібно припинити застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки остання розуміє значення своїх дій та може керувати ними; тому до неї може бути застосований амбулаторний нагляд без поміщення в психіатричний заклад. Таким чином, ОСОБА_7 знаходиться у медичному закладі незаконно, порушується її право на свободу.

Як зазначає апелянт, потерпілий ОСОБА_10 подав клопотання про примирення та відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_7 , однак таке судомне було взяте до уваги.

На переконання адвоката, покликання сторони обвинувачення на існування ризиків є необґрунтованим; наявні ознаки про вчинення стосовно ОСОБА_7 незаконного поміщення в психіатричний заклад.

У судовому засіданні ОСОБА_7 та її захисник подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону. Зазначив, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 19 червня 2023 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Лікар-психіатр ОСОБА_9 зазначила, що ОСОБА_7 з 2009 року перебуває на обліку у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та періодично проходить лікування у них. Станом на сьогодні така може проходити лікування амбулаторно за місцем свого проживання.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи як поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Згідно з частинами 2, 3 цієї статті, передбачені частиною 1 ст. 508 КПК України запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питань, що стосуються запобіжного заходу, підлягають оцінці в сукупності всі обставини, зокрема ризики передбачені ст. 177 КПК України, а також інші обставини, визначені ст. 178 КПК України.

На переконання колегії суддів, зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора дотримані у повному обсязі.

Як слідує з матеріалів клопотання, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2023 року ОСОБА_7 у межах кримінального провадження №0000076 від 30 січня 2023 року за ч. 2 ст. 345 КК України обрано запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме до КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 95, строк дії якого в подальшому було продовжено ухвалою від 24 травня 2023 року.

При вирішенні питання про продовження строку поміщення ОСОБА_7 до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього строку та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше застосування до ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані чи докази, які б свідчили про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів зважає на характер інкримінованого ОСОБА_7 діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме: заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також те, що на теперішній час за станом здоров`я ОСОБА_7 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує застосування примусових заходів медичного характеру, у разі доведення її причетності до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

При цьому судом було взято до уваги висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи №100 від 22 лютого 2023 року, згідно з яким ОСОБА_7 в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованих правопорушень, ОСОБА_7 також страждала хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

З наявних в суду матеріалів та пояснень учасників судового провадження вбачається, що станом на сьогодні відсутні дані щодо покращення психічного стану здоров`я ОСОБА_7 , які могли б бути підставою для зміни раніше обраного запобіжного заходу, а тому запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, є найприйнятнішим за цих умов.

Твердження захисника про заявлення потерпілим ОСОБА_10 клопотання стосовно відсутності будь-яких претензій до ОСОБА_7 не може бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, оскільки ця обставина не зменшує ризиків, що стали підставою для застосування до неї такого запобіжного заходу.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування ОСОБА_7 у психіатричному закладі в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме в КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», що відповідає стану здоров`я ОСОБА_7 , і є співрозмірним тяжкості і характеру суспільно небезпечного діяння, яке інкримінується останній, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної її процесуальної поведінки, а тому продовження строку саме такого запобіжного заходу є найбільш прийнятним за наявних умов.

Крім того колегія суддів зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядається як позбавлення свободи у розумінні п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. При цьому апелянтом не надано жодних доказів того, що поміщення ОСОБА_7 в психіатричний заклад є незаконним.

На думку колегії суддів, саме продовження строку запобіжного заходу у виді поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, відповідає охороні прав та інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, є непереконливими.

Покликання захисника на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялось, у тому числі і під час обрання ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час хоча і дещо зменшились, але не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання їм шляхом застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а також про те, що інший запобіжний захід буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог статей 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, даних про її особу, у тому числі висновки експертизи, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив запобіжний захід у виді поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 508 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року про продовження ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу - поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в її інтересах - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4