ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 591/2636/18 Номер провадження 11-кп/814/1129/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7 ,

представників потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

лікаря ОСОБА_10 ,

особи, щодо якої застосовано примусові заходи

медичного характеру ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003933 за апеляційними скаргами прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 , адвоката захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2022 року,

встановила:

Цією ухвалою

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим режимом нагляду.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з ухвалою суду ОСОБА_11 вчинив особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я особи, а саме замах на вбивство та умисне вбивство іншої особи за наступних обставин.

Протягом останніх років ОСОБА_11 проживав у квартирі своїх померлих батьків за адресою: АДРЕСА_1 , де також періодично після розлучення проживала його колишня дружина ОСОБА_12 , яка була зареєстрована за вказаною адресою. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 часто виникали конфлікти на ґрунті того, що остання підтримувала стосунки з іншими чоловіками, які приходили до їх квартири. Зокрема, останній час ОСОБА_12 підтримувала близькі стосунки з ОСОБА_13 .

Так, зранку 16.10.2017 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебували у квартирі, де мешкав ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , де вживали спиртні напої. Також, цього ж дня вдома знаходився і ОСОБА_11 , який також вживав спиртні напої у своїй кімнаті. Цього ж дня довготривалі неприязні відносини між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 загострились, оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 бажали, щоб ОСОБА_11 залишив квартиру. В той час, коли ОСОБА_11 перебував у своїй кімнаті у квартирі за вище вказаною адресою, будучи невдоволеним діями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у нього виник умисел на умисне вбивство останніх.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_11 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 16.10.2017, близько 15 год., дочекавшись, поки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заснуть, взяв у своїй кімнаті ніж, зайшов до кімнати, де останні спали поруч на одному ліжку, та діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин, з метою позбавлення життя ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , тримаючи у лівій руці принесений із собою ніж, наніс лезом цього ножа один удар в область шиї ОСОБА_13 , тобто у місця розташування життєво-важливих органів, однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від його волі, хоча вважав, що виконав всі дії, які є достатніми для настання смерті ОСОБА_13 , чим завдав: непроникаюче колото-різане поранення сонного трикутника шиї зліва. Вказане ушкодження не було небезпечним для життя і кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Отже, наносячи ОСОБА_13 з мотивів особистої неприязні на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин удар ножем в область шиї, тобто у місця розташування життєво-важливих органів, ОСОБА_11 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій посягання на життя іншої людини, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання фізіологічної смерті потерпілого і бажав їх настання, тобто діяв з прямими умислом, направленим на умисне вбивство, однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від його волі, хоча вважав, що виконав всі дії, які є достатніми для настання смерті ОСОБА_13 .

Крім цього, не зупинившись на вчиненому, бажаючи помститись за нанесені образи на ґрунті довготривалих неприязних відносин, ОСОБА_11 відразу після завдання удару ножем ОСОБА_13 , цим же ножем, діючи умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_12 , тобто бажаючи настання смерті двох осіб, наніс останній удар лезом ножа а область шиї, тобто у місця розташування життєво-важливих органів. Після нанесення удару ножем ОСОБА_12 , ОСОБА_11 відразу пішов до своєї кімнати.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 через короткий проміжок часу померла у квартирі за вказаною адресою. Смерть ОСОБА_12 настала в результаті колюче-ріжучого пошкодження шиї, сонної артерії, що супроводжувалося гострим недокрів`ям внутрішніх органів.

Наносячи ОСОБА_12 удар ножем зі значною силою в область шиї, тобто у місця розташування життєво-важливих органів, ОСОБА_11 , усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій посягання на життя іншої людини, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання фізіологічної смерті потерпілої і бажав їх настання, тобто діяв з прямими умислом, направленим на умисне вбивство.

На ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду змінити та задовольнити цивільні позови потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушення на суму 319350 грн, прокурора у кримінальному провадженні про стягнення витрат на лікування в сумі 5820,71 грн, а також потерпілого ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в сумі 319350 грн.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд безпідставно не вирішив питання щодо цивільних позовів, які були подані у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_11 свою вину у вчинених злочинах не визнав, тому вважає, що суд помилково вказав в рішенні про те, що ОСОБА_11 свою вину не заперечував, оскільки ОСОБА_11 не заперечував сам факт нанесення потерпілим ударів, проте категорично не був згоден з кваліфікацією, так як не мав наміру їх вбивати.

Вважає, що суд безпідставно вказав про наявність у ОСОБА_11 умислу на вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , так як вказане не грунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні. ОСОБА_11 суду пояснював, що удари він завдавав спонтанно, дуже швидко і сам не зрозумів що сталося.

Окрім цього стверджує, що суд не надав належну оцінку показанням ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знущалися над ним, так як ОСОБА_12 хотіла заволодіти його квартирою, викрадали його речі, примусово виставляли його з власної квартири, погрожували та протягом кількох днів вживали спиртні напої, при цьому ОСОБА_13 жив у квартирі без його дозволу та ще раніше наносив йому тілесні ушкодження. Тому саме дії потерпілих спровокували ОСОБА_11 на вчинення злочину, який діяв спонтанно, не цілячись наносив удари. Його удари були по одному удару кожному потерпілому без умислу на вбивство. ОСОБА_11 хотів лише налякати потерпілих, щоб вони пішли з квартири. Після нанесення ударів ОСОБА_11 бачив, що потерпілі подають ознаки життя, рухалися і кричали.

Зазначає, що суд не вказав, які саме причини перешкодили ОСОБА_11 довести свій умисел щодо ОСОБА_13 до кінця. Після нанесення удару ОСОБА_13 , потерпілий не лише рухався, а вийшов з квартири, спустився на перший поверх, та працівникам поліції розповів про подію. В лікарні перебував кілька днів, що вказує на те, що тілесні ушкодження не є небезпечними для життя. Вважає, що відносно ОСОБА_13 ОСОБА_11 діяв з неконкретизованим умислом, тому його дії за ч.2 ст. 15 п.1 ч.2 ст. 115 КК України кваліфіковані неправильно.

Стверджує, що суд неправильно встановив статус ОСОБА_11 , так як вказав його у рішенні то як обвинуваченого, то як підозрюваного.

Також не враховано судом відсутність судимостей у ОСОБА_11 , попередні відносини з ОСОБА_12 , яка проявляла наміри заволодіти його квартирою, поведінку потерпілих до події, які знущалися над ним.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_11 та його захисника в підтримку апеляційної скарги захисника, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, представника потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та відмовити у задоволені апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 503 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання, зокрема, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно ч. 2 вказаної норми процесуального закону, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З аналізу КПК слідує, що законодавець покладає на суд обов`язок під час розгляду клопотання про застосування до особи примусових заходів медичного характеру, ураховуючи те, що така особа є неосудною і не усвідомлює свої дії та події, що відбуваються з нею, здійснити повне та всебічне дослідження матеріалів, якими обґрунтовується дане клопотання, а також на підставі такого дослідження встановити усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

При цьому судове рішення має містити як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Вказаних норм суд першої інстанції не дотримався та встановивши обставини провадження, вказав про наявність вини ОСОБА_11 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.1 ч.2 ст. 115 КК України, не зазначив у судовому рішенні на підставі яких доказів дійшов такого висновку, не перевірив у судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також не вказав мотиви прийнятого рішення. Тобто суд фактично не врахував, що особа є неосудною і не усвідомлює свої дії та події, що відбуваються з нею, розглянув провадження у спрощеному порядку, що є недопустимим.

Більше того ОСОБА_11 заперечує наявність умислу на вбивство та кваліфікацію своїх дій щодо потерпілого ОСОБА_13 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження місцевому суду необхідно усунути вказані порушення, провести процедуру провадження з дотриманням вимог закону та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, ретельно перевіривши доводи апеляційних скарг.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_11 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 липня 2022 року щодо ОСОБА_11 скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання про застосування до ОСОБА_11 примусових заходів медичного характеру у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 1 місяць.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4