Справа № 153/315/23
Провадження №11-кп/801/540/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої в режимі відеоконференції ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000015, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 02.02.2023 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Бердичів Житомирської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, проживаючої в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Початок іспитового строку ухвалено рахувати з дня проголошення вироку.

Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 будучи обізнаною про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Так, ОСОБА_7 18 січня 2023 року у вечірній час перебувала в гостях у малознайомого ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 , да разом вживали спиртні напої. Під час застілля ОСОБА_9 помітила, що господар будинку з кишені куртки вийняв гаманець з грошима, який в подальшому помістив назад до куртки. В цей час у неї виник умисел на таємне заволодіння майном (грошовими коштами) потерпілого.

З цією метою скориставшись сонливим станом ОСОБА_8 , який заснув внаслідок сп`яніння, ОСОБА_7 з кишені куртки дістала гаманець, звідки таємно викрала належні потерпілому кошти в сумі 500 гривень та 900 доларів США та з викраденим залишила місце події і таким чином заподіяла потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 33411,74 гривень.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що її подали.

В апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить винести нове рішення, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні обвинуваченій покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив їй покарання, яке за своєю суворістю є надто м`яким. На переконання потерпілого судом не враховано попередні судимості обвинуваченої, невідшкодування заподіяної шкоди, а також те, що злочин було вчинено під час воєнного стану та відносно особи похилого віку.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та вказав, що за змістом апеляційної скарги суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити новий вирок.

Обвинувачена ОСОБА_7 заперечила проти задоволення апеляційної скарги потерпілого вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не оспорюються та перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості суд зазначає, що відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував обставини вчинення злочину, його тяжкість, а також особу ОСОБА_7 , яка в силу ст. 89 КК України вважається такою, що не має судимості, посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра.

Такі дані про особу обвинуваченої у сукупності з іншими обставинами, в тому числі з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину) дали суду підстави призначити покарання в мінімальному розмірі, встановленому санкцією частини четвертої статті 185 КК України та таке покарання відповідає меті кримінального судочинства.

При цьому з таким покаранням погоджується також потерпілий.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілого про необхідність призначення обвинуваченій покарання, яке належить відбувати реально, суд зазначає, що частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, розкаялась у вчиненому, на час розгляду справи працевлаштувалась та запевнила про свої наміри повністю відшкодувати майнову шкоду.

Такі дані про особу обвинуваченої у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення дали суду підстави для звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Окрім цього звільняючи особу від відбування покарання з іспитовим строком, судом на ОСОБА_7 покладені обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Покладення на обвинувачену обов`язків, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, в повній мірі здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченої без відбування покарання.

Також суд звертає увагу на те, що у своїй апеляційній скарзі потерпілий наполягає на посиленні покарання щодо ОСОБА_7 шляхом зміни вироку суду першої інтанції, проте призначення більш суворого покарання судом апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 ст. 413, ст. 414 та п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України можливе виключно шляхом скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового вироку.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000015, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.02.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: