Провадження № 1-в/752/174/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві подання заступника начальника Голосіївського районного відділу ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

В С Т А Н О В И В :

Як зазначено у поданні, 13.08.2014 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_4 був засуджений за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.

Вищевказаний вирок був прийнятий до виконання Голосіївським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

21.10.2014 року гр. ОСОБА_4 ознайомлений з порядком та умовами перебування на обліку, наслідками ухилення від призначеного покарання відповідно до ст. 389 КК України, а також отримав направлення для відбуття громадських робіт до КП по утриманню зелених насаджень Голосіївського району.

Згідно довідки КП по утриманню зелених насаджень Голосіївського району від 27.10.2014 гр. ОСОБА_4 не прибув для відпрацювання з 22 жовтня 2014 року, причини неявки не повідомив.

З метою з`ясування причин не прибуття засудженого для відпрацювання, гр. ОСОБА_4 неодноразово були направлені виклики до уповноваженого органу пробації, однак останній до відділу не прибув, причини неявки не повідомив.

Також, неодноразово Голосіївським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області були проведені першочергові розшукові заходи, в ході яких місцезнаходження засудженого не було встановлено.

01.12.2014 року до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві (далі Голосіївське УП ГУ НП м. Києва) були направлені матеріали для проведення подальших розшукових заходів, а також подання до прокуратури Голосіївського району м. Києва про притягнення гр. ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності в порядку ст. 389 КК України ( матеріали були направлені відповідно до вимог наказу № 270/1560 від 19.12.2003 Про затвердження Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, який втратив чинність 19.02.2019).

Згідно інформації наданої прокуратурою Голосіївського району м. Києва, було встановлено, що відомості відносно ОСОБА_4 про притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 389 КК України до ЄРДР не вносились, матеріали направлені для перевірки до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві (далі Голосіївське УП ГУ НП м. Києва).

Відповідно до інформації Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві (далі Голосіївське УП ГУ НП м. Києва) від 26.01.2015 встановлено, що 13.12.2014 відносно гр. ОСОБА_4 заведено розшукову справу № 01115.

Крім того, 11.02.2015 Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві до ЄРДР було внесено відомості за № 0001312 за фактом ухилення гр. ОСОБА_5 від виконання судового рішення.

Згідно інформації Голосіївського УП ГУНП м. Києва від 20.04.2021 було встановлено, що 27.06.2020 кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, v зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. З Голосіївського УП ГУ НП м. Києва також надійшла інформація про те, що 13.06.2022 розшукову справу № 01-115 у відношенні гр. ОСОБА_4 було закрито, у зв`язку із встановленням місцеперебування останнього.

Згідно вимоги УІАП ГУНП м. Києва від 03.07.2023 встановлено, що засуджений ОСОБА_4 протягом перебування на обліку до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обвинувальний вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2014 року стосовно гр. ОСОБА_4 набрав законної сили 15.09.2014. а строк його виконання у відповідності до п.1 ч.1 ст. 80 КК України мав би сплинути через два роки, а саме 15.09.2016.

Згідно вимог ч. 1 ст. 80 КК України випливає, що у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано впродовж двох років.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 KK України передбачає нормативне регулювання інституту

звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності

виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив

яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування

призначеного йому покарання.

Заявник відмічає, що в матеріалах відсутні відомості, які б доводили належним чином про ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, зокрема про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України або про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності. Отже немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Оскільки на даний час відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст. 152 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

не вчинення нею нового злочину.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України «Звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку», особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюється імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносин, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Прокурор зазначила, що подання не може бути задоволене, оскільки засуджений умисно не виконував рішення суду.

Ознайомившись з поданням та матеріалами в додаток до нього, вислухавши прокурора, суд прийшов до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ч.3 ст. 80 КК України, перебіг давності з зупиняється якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої статті, подвоюються.

Як видно із змісту подання, існують обставини вважати, що засуджений ОСОБА_4 , розшук щодо якого 13.06.2022 року був припинений у зв`язку із встановленням місця його перебування, умисно ухилився від відбування покарання і перебіг давності, з моменту його зникнення зупинився. А оскільки обставини можливості відновлення строків давності не настали, тобто засуджений добровільно не з`явився для відбування покарання, не був затриманий, а також не встановлено інші обставини, які би свідчили про те, що засуджений умисно не ухилявся від відбування покарання ( смерть особи, визнання безвісти зниклим, тощо), визнаних законодавством підстав для звільнення від відбування покарання засудженого у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, не встановлено.

Більше того, суд вважає за необхідне відмітити, що подання не містить інформації, щодо з`ясування у ОСОБА_4 , який був розшуканий та місце перебування якого було встановлено, причин невиконання ним вироку суду.

Щодо перебування засудженого ОСОБА_4 в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, то з таким твердженням відміченим у поданні суд не погоджується, адже вирок у визначений процесуальний спосіб був звернутий до виконання, особа отримала направлення на проходження громадських робіт, однак, як вважає суд, свідомо та умисно не приступила до їх виконання.

Керуючись ст. 539 КПК України, ст. 80 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні подання заступника начальника Голосіївського районного відділу ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Матеріали особової справи ОСОБА_4 повернути до відділу пробації.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1