Справа № 513/1101/22
Провадження № 1-кп/513/30/23
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 від 13 жовтня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Плахтіївка Саратського району Одеської області, громадянки України, раніше не судимої, працюючої провідним лікарем ветеринарної медицини-епізоотологом, не одруженої, маючої на утриманні трьох неповнолітніх дітей зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 12 жовтня 2022 року приблизно о 13 годині 30 хвилин, знаходячись біля будівлі АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, в ході раптово виниклої сварки з потерпілим ОСОБА_4 , переслідуючи злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та те, що її дії спрямовані на спричинення шкоди здоров`ю, правою рукою дістала з правої кишені своєї куртки, балончик з невідомою подразнюючою речовиною аерозольного типу, після чого тримаючи у правій руці балончик піднесла до обличчя потерпілого ОСОБА_4 та натиснула.

У результаті своїх умисних, неправомірних дій ОСОБА_5 спричинила потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: хімічного опіку рогівки та кон`юнктиви обох очей, які не були небезпечними для життя, мають незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину не визнала, суду пояснила, що не мала ніякого умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. У цей день перебувала на роботі та у кишені в неї знаходився балончик з рідиною, якою обробляють собак від кліщів та блох. Коли вона поїхала до магазину у якому торгує потерпілий, цей магазин раніше належав її та її колишньому чоловіку, батьком якого є потерпілий, то між нею та потерпілим виникла сварка з вини потерпілого. Останній почав виштовхувати її з магазину, схопив за шию. Вона захищаючись схопила балончик та натиснула. Вона не цілилась у обличчя потерпілого, так вийшло. Просить постановити відносно неї виправдувальний вирок.

Суд у відповідності до засад кримінального провадження визначених у главі другій КПК України, забезпечуючи змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і доведеність перед судом їх переконливість, передбаченими положеннями ст.22 КПК України, шляхом безпосереднього дослідження показань, речей і документів визначених положеннями ст.23 КПК України, розглядаючи кримінальне провадження на засадах публічності, диспозитивності, гласності та відкритості у відповідності до положень ст.ст.25, 27 КПК України, з дотримання положень ст.349 КПК України, щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів, дослідивши всі надані суду докази, не зважаючи на не визнання обвинуваченою своєї вини у інкримінованому проступку, на підставі свідчень потерпілого, свідків, кожний з яких був попереджений судом про кримінальну відповідальність, у відповідності до положень ст.ст.352, 353 КПК України, досліджених письмових доказів, які в повній мірі узгоджуються між собою та доповнюють одне одного, доходить висновку, про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду.

Будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України, та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, який не відмовився надавати показання у відповідності до вимог ст. 63 Конституції, потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що він з дружиною ОСОБА_7 12 жовтня 2022 року, приблизно о 13 годині, перебували в приміщенні їх магазину автозапчастин, в АДРЕСА_2 , та в цей час до магазину приїхали постачальники, які привезли автомобільні акумулятори. В момент розгрузки акумуляторів, до приміщення магазину зайшла колишня невістка, ОСОБА_5 та влаштувала сварку з ним, стала голосно вимагати щоб він надав їй грошові кошти, так як вважає, що в бізнесі є її частка. Він попросив ОСОБА_5 залишити приміщення магазину та не заважати працювати, але вона на такі прохання не реагувала та продовжувала голосно сваритись. Дочекавшись поки ОСОБА_5 вийшла з магазину на вулицю, він також вийшов та став біля вхідної двері, щоб запобігти наступним спробам ОСОБА_5 потрапити до магазину та створити перепони в роботі. Коли він вийшов з магазину ОСОБА_5 дістала балончик та бризнула йому в обличчя якоюсь рідиною, яка в тому числі попала йому в очі, після чого остання втекла. Відчувши біль у очах він. попросив дружину надати йому першу допомогу, і вона водою промила йому очі. Після чого донька потерпілого на автомобілі від везла його до Саратської лікарні, де йому було надано медичну допомогу. Свідками вказаного інциденту були дружина потерпілого ОСОБА_7 та два експедитори що привезли товар.

Таким чином, аналізуючи показання потерпілого, які отримані у відповідності до вимог ст. ст. 23, 95, 353 КПК України, суд бере їх до уваги, і приходить до висновку, що вони повністю відповідають та узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, стосуються фактів, які мали місце і у силу ст. 85 КПК України вони прямо підтверджують існування обставин, які є предметом дослідження судом.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 , якій були роз`яснені права передбачені ст.63 Конституції України, суду пояснила, що потерпілий ОСОБА_4 є її чоловіком, а обвинувачена колишньою невісткою. 12 жовтня 2022 року, приблизно о 13 годині вони з чоловіком перебували у приміщенні магазину автозапчастин, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час приїхали постачальники та привезли товар. До магазину прийшла колишня невістка та влаштувала скандал, з приводу того, що вона також має частку у цьому магазині. Коли чоловік намагався припинити скандал, остання бризнула в обличчя чоловіка з балончика невідомою речовиною. Вона надала чоловіку першу медичну допомогу та потім відвезли його до лікарні.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_8 показав, що восени 2022 року, приблизно в жовтні, в проміжку часу між 13.00 годиною 13.30 годин, він разом з іншим експедитором на ім`я ОСОБА_9 , привезли з м.Одеси до смт.Сарата, автомобільні акумулятори. Акумулятори вони доставили до магазину автозапчастин, який належить потерпілому ОСОБА_4 . ОСОБА_9 , разом з дружиною потерпілого ОСОБА_10 , в приміщенні магазину стали розбирати документацію, а він став переносити акумулятори до магазину. В цей час до магазину увірвалась жінка та вчинила сварку з потерпілим ОСОБА_4 та його жінкою ОСОБА_10 , яка вимагала щоб остання вийшла з магазину та попросила її зачекати, поки вона не розбереться з постачальником. Він також зробив зауваження цій жінці та попросив не заважати працювати, але жінка на це не реагувала. Коли жінка сварилась з потерпілим, він внаслідок цього заніс до магазину два зайвих акумулятори та потім виніс їх назад до автомобілю. Коли він укладав вказані акумулятори до автомобілю, став свідком того, як жінка розпилює з балончика в область голови потерпілого якусь аерозоль, а останній руками закривав свої очі. Це сталося після того як потерпілий вийшов за цією жінкою з магазину. Коли потерпілий ОСОБА_4 став кричати від болю, жінка побігла, сіла до автомобілю, марки якого він не пам`ятає, та поїхала в невідомому напрямку. Після чого з магазину вийшли дружина потерпілого, ОСОБА_10 та його напарник ОСОБА_9 . ОСОБА_10 стала промивати водою очі постраждалому. Потерпілий не намагався сваритись з вказаною жінкою, мовчав, а вийшовши з магазину став перед вхідними дверима магазину, не даючи їй зайти до приміщення, щоб не заважала працювати. Більше ніякі сторонні особи не могли бачити цього інциденту, так як автобус, на якому вони привезли акумулятори, стояв перед вхідними дверима магазину на відстані 6-7 метрів та перекривав огляд стороннім особам, які б могли бачити те що відбувається. Він не бачив щоб потерпілий ОСОБА_4 хватав руками за шию обвинувачену ОСОБА_5 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 показав, що до нього 13 жовтня 2022 року в магазин на вулиці Халікова смт.Сарата в обідній час зайшла ОСОБА_5 яка була чимось засмучена. На його запитання, що сталось, вона пояснила що посварилась зі своїм свекром- ОСОБА_4 , що начебто він хапав її руками і вона бризнула йому в обличчя засобом для обробки тварин від блох. Перед цим вона обробляла його собаку від блох. Він бачив на її шиї та руці, синці. Він запропонував їй пройти медичне обстеження з приводу тілесних ушкоджень, але вона відмовилась.

Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_11 , який дав суду покази з чужих слів, не є очевидцем події, яка є предметом розгляду.

Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими.

Вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, також підтверджується дослідженими безпосередньо у судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з ЄРДР від 13.10.2022 року, згідно якого зареєстроване кримінальне провадження №0000035, за ознаками ч.1 ст.125 КК України, за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді опіку роговиці обох очей, що мало місце 12.10.2022 року, приблизно о 13:30 годині, біля будівлі АДРЕСА_2 . (а.с. 74 )

- реєстрацією в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», згідно якої 12.10.2022 року за №3125 в відділенні поліції №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, зареєстровано повідомлення на спецлінію «102», про те, що 12.10.2022 року, о 13:24 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , колишня невістка ОСОБА_5 , 1981 року народження, з газового балончика, забризкала очі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та втекла.(а.с.75 )

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.10.2022 року, про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якої, 12.10.2022 року, приблизно о 13:30 годині, невстановлена особа, знаходячись біля приміщення магазину «Техніка», що розташований за адресою: смт.Сарата, вул.Осипенко, буд.4а, спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді опіку очей. (а.с. 76 )

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.10.2022 року з фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_4 , який в присутності понятих в добровільному порядку розповів та показав яким чином обвинуваченою ОСОБА_5 , йому були спричинені тілесні ушкодження (а.с.81 )

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.10.2022 року з фототаблицею до нього, за участі свідка ОСОБА_7 , яка в присутності понятих в добровільному порядку розказала та вказала на обставини спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_5 , її чоловіку - потерпілому ОСОБА_4 (а.с. 86 )

- висновком експерта № 131 від 17.10.2022 року, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_4 виявлений хімічний опік рогівки та кон`юнктиви обох очей. Ці ушкодження заподіяні дією хімічного реагенту, що входить до складу перцевого спрею, групові і індивідуальні особливості якого в ушкодженнях не відобразилися. Не виключно, що вони утворені при механізмі, вказаному під експертним, а саме при розбризкуванні перцевого спрею з газового балончика в ділянку очей. Вказані ушкодження заподіяні незадовго до звернення потерпілого за медичною допомогою, тому не виключно їх утворення, 12.10.2022 року. Дані ушкодження не були небезпечними для життя, мають незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів, і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (а.с.79 )

Наявність у потерпілого ОСОБА_4 станом на 12.10.2022 року тілесних ушкоджень, сторонами кримінального провадження не оспорювалось та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, у тому числі і показами свідків. Даних, які свідчили б про те, що потерпілий ОСОБА_4 міг отримати зазначені тілесні ушкодження за інших обставин та від дій інших осіб не встановлено.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень потерпілого свідчать про те, що обвинувачена діяла з прямим умислом. Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» роз`яснено, що судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо суд встановить, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, то суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувального вироку.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

Змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів, доведення перед судом переконливості й обґрунтованості власних тверджень і доводів щодо висунутого обвинувачення є однією із засад кримінального провадження згідно з п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК.

Відповідно до положень п. 15 ч. 1 ст. 7, частин 13 ст. 22 цього Кодексу кримінальне провадження, що здійснюється на основі змагальності, передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

Виходячи із законодавчих норм, обвинувачений та його захисник наділені можливістю активно реалізувати свої права.

Стороною захисту на підставі ч. 3 ст. 358 КПК України заявлено клопотання про визнання слідчих експериментів, висновку експерта, недопустимими доказами.

Прокурор заперечував проти цих вимог, вказавши, що слідчі дії та рішення органами досудового розслідування, проведені у відповідності до вимог КПК України.

Суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання адвоката ОСОБА_12 заявленого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 про визнання протоколів проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_7 від 14.10.2022 року, недопустимими, з підстав невідповідності їх ст.105-107 КПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Разом із тим протоколи слідчих експериментів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК належать до документів та є самостійними джерелами доказів.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчий експеримент з потерпілим та свідком відповідає вимогам ст. 240 КПК. Ім було роз`яснено їх права та обов`язки, попереджено про кримінальну відповідальність за ст.384 та ст.385 КК України. Протоколи за результатами проведення цієї слідчої дії, потерпілий та свідок підписали без жодних зауважень, заяви та клопотання від них не надходили. Під час вказаної слідчої дії потерпілий та свідок відтворили обставини події та дії обвинуваченої щодо вчинення кримінального правопорушення.

У слідчому експерименті брали участь статист і два понятих, яким, відповідно до вимог статей 11, 13, 15 та 223 КПК, було роз`яснено їхні права та обов`язки. Фіксування процесуальної дії здійснювалося за допомогою фотоапарата, про що зазначено у протоколі слідчого експерименту, до протоколу долучені фотографії. Протокол слідчого експерименту підписали учасники процесуальної дії та поняті, зазначивши про відсутність зауважень і доповнень. Суд доходить до висновку, що протоколи слідчого експерименту відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статтям 104, 105 КПК, а саму слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю потерпілого та свідка та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від потерпілого та свідка, у ході слідчого експерименту.

Таким чином, враховуючи процесуальне призначення і мету проведення слідчого експерименту, заперечення обвинуваченої у суді певних відомостей, які дізнавач, прокурор перевіряв або уточнював за участю потерпілого та свідка під час такої слідчої дії, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу результатів слідчого експерименту. Доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до ст. 86 КПК є допустимим. У той же час у матеріалах провадження відсутні підстави, визначені ст. 87 цього Кодексу, для визнання протоколів слідчого експерименту недопустимими доказами.

Не відкриття в порядку ст. 290 КПК сторонам зафіксованої у певній процесуальній формі інформації про вчинення кримінального правопорушення, у даному випадку постанови про продовження строків дізнання, не тягне за собою визнання доказів недопустимими в розумінні положень ст.ст.86-88 КПК.

Щодо клопотання захисника про визнання недопустимим доказом у справі висновку судово-медичного експерта з підстав того, що обвинувачена ОСОБА_13 була позбавлена можливості ставити перед експертом додаткові запитання та заявити клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, суд наголошує, що обвинувачена не була позбавлена такої можливості в судовому засіданні, у якому вона не спростовувала висновок судово-медичного експерта та не заявила клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи.

Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, суд у цьому конкретному кримінальному провадженні з`ясовує, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення. Проте, у даному кримінальному провадженні сторона захисту, вказуючи на порушення вимог КПК, жодним чином не спростувала достовірність інформації про докази винуватості у даному кримінальному провадженні. Судом не встановлено обставин, які б суттєво вплинули на правовий статус обвинуваченої.

Досліджені судом безпосередньо докази винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню та доказують подію кримінального правопорушення, яка мала місце 12.10.2022 року, приблизно о 13-30 год. біля будівлі АДРЕСА_2 .

Відповідно, досліджені докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено. Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суду надано не було.

Докази винуватості ОСОБА_5 є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Аналізуючи позицію обвинуваченої в судовому засіданні, спів ставляючи її з обвинуваченням, що її інкримінується, а також з іншими доказами - зокрема, показаннями свідків, дослідженими судом документами та доказами, висновками експерта, які повністю викривають обвинувачену у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, робить висновок про те, що наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних.

Дослідивши в сукупності всі докази надані сторонами кримінального провадження суд «поза розумним сумнівом» переконався що, дії ОСОБА_5 , слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Не визнання вини ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого кримінального проступку, суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинене та обраний нею спосіб свого захисту.

При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судима, підлягає покаранню за вчинення кримінального проступку, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не знаходиться, не одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має роботу та позитивну характеристику і зважаючи на ступінь тяжкості злочину, його обставини, враховуючи вимоги кримінального закону і передбачені цим законом санкції, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в доход держави.

При цьому суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винної.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст..66 КК України та обтяжують покарання відповідно до ст..67 КК України обвинуваченої ОСОБА_5 судом не встановлено.

Питання про речові докази по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 369-370 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити її покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжні заходи не застосовувати.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів через Саратський районний суд, починаючи з часу оголошення, а засудженому до позбавлення волі з часу отримання копії вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору і засудженій.

Суддя ОСОБА_1