Справа № 643/9426/20
Провадження № 1-кп/643/164/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005982 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005982 від 04.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні 25 липня 2023 року прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1ст. 177 КПК України.

В обґрунтування доводів клопотання зазначив, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів стосовно обвинуваченого. Обґрунтовуючи ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на наявність яких він посилався в клопотанні, прокурор зазначив, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі буде мати можливість здійснювати незаконний вплив на свідків, які на даний час ще не допитані судом, чим перешкоджатиме досягненню основних завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України. Також, перебуваючи на свободі, обвинувачений, усвідомлюючи, що з урахуванням суворості покарання, яке передбачено за інкриміновані йому кримінальні правопорушення, може переховуватися від суду, що обґрунтовує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також зазначив, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, законних джерел отримання заробітку не має, не володіє міцними соціальними зв`язками, що негативно впливає на його репутацію та свідчить про стійкий злочинний асоціальний настрій, у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі, може знову вчинити інші кримінальні правопорушення, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Таким чином, прокурор вважав, що є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобіганню шляхом застосування до ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, адже жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам.

У судовому засіданні 25 липня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилався, що не збирається вчиняти нові кримінальні правопорушення, вчиняти вплив на свідків у даному кримінальному провадженні наміру не має, просив визначити йому мінімальний розмір застави, щоб він міг вийти на свободу та допомагати матері, яка проживає на тимчасово окупованій території в м. Горлівка Донецької області, відновлювати будинок, який постраждав від обстрілу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні 25 липня 2023 року позицію свого підзахисного підтримав, проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилався, що ризики, на наявність яких прокурор посилається в обґрунтування клопотання, з перебігом часу втратили свою актуальність, просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або визначити його підзахисному заставу в мінімальному розмірі.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, доходить висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2020 стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, встановлений строк дії ухвали до 23 травня 2020 року.

В подальшому ухвалами Московського районного суду м. Харкова строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 неодноразово продовжувався на шістдесят днів, востаннє до 19 серпня 2023 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 19 серпня 2023 року.

За правилами ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України визначено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Фактичні обставини та характер інкримінованих ОСОБА_4 злочинів свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, санкція ч. 3 ст. 307 КК України позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років, ч. 3 ст. 307 КК України- у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Суд при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, тяжкість злочинів, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, суспільну небезпечність злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується - у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, враховуючи те, що дії ОСОБА_4 , за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого та особливо тяжкого злочинів, вчинених у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим.

Водночас, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні, як на це посилаються в судовому засіданні обвинувачений та його захисник, позаяк всі родичі обвинуваченого перебувають на тимчасово окупованій території України.

Ураховуючи тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Разом з тим, суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час усі свідки у даному кримінальному провадженню не допитані. Суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 злочинів свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом підчас вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, стороною захисту не надано. Підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні, відсутні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З приводу тверджень обвинуваченого та захисника щодо визначення ОСОБА_4 застави в мінімальному розмірі, суд зважає на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а тому визначення розміру застави суд не вбачає за можливе.

Вказані вище обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197 КПК України суд,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 22 вересня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Установити строк дії ухвали до 22 вересня 2023 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено і підписано 26 липня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1