Номер провадження: 11-сс/813/538/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000573, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 382 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2022 у кримінальному провадженні №0000573, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 382 КК України задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, яке зареєстроване за ОСОБА_9 щодо наступних об`єктів нерухомого майна 7/25 та 7/25 частин нежитлових приміщень №3 загальною площею 5253,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (ОНМ 01), 51/1000 та 143/1000 частин нежитлових будівель, загальною площею 11674,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (ОНМ 01), та виробничий корпус №3-3а, А, загальною площею 11674, 5 кв. м, огородження, №1-2, мостіння, ІІ, за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 01), шляхом заборони будь-яким юридичним та фізичним особам розпоряджатися, відчужувати та здійснювати будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки).

Рішення слідчого судді обґрунтоване необхідністю забезпечення збереження майна, виключення можливості відчуження вищевказаних об`єктів нерухомості, вчинення будь-яких реєстраційний дій щодо вказаних об`єктів нерухомого майна, оскільки об`єкти нерухомого майна є предметом злочинних дій.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді власник майна ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що у даному кримінальному проваджені нікому не повідомлено про підозру, що в свою чергу підтверджує не зібрання органом досудового розслідування на даному етапі достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 382 КК України. Вказує, що слідчим суддею у поданому клопотанні не зазначено, яким саме із критеріїв зазначених у ч. 2 ст. 167 КПК України відповідають речі на які накладений арешт та не наведено жодного мотиву в підтвердження цього висновку.

Просить ухвалу суду слідчого судді скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2022 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотанні про накладення арешту на майно. Окрім того, просить зобов`язати орган досудового розслідування допитати у якості свідка ОСОБА_11 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавствомУкраїни.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000573, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 382 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 17.11.2021 надійшла заява адвоката ОСОБА_8 який діючи в інтересах ОСОБА_12 , повідомив про те, що група осіб до якої входить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи на меті особисте збагачення, шахрайським шляхом з використанням завідомо підроблених документів заволоділи нерухомим майном ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також згідно заяви вбачається, що ОСОБА_9 , та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи підробили розписки від імені ОСОБА_12 , про те, що остання від ОСОБА_9 , 25.03.2018 перебуваючи в місті Одесі отримала грошові кошти. У подальшому вказані розписки були надані до Суворовського районного суду міста Одеси та на їх підставі суд виніс ряд судових рішень, а саме: заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси, від 31.07.2020 (справа №523/11536/19) про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 суму авансу в розмірі 900 000 (дев`ятсот тисяч) доларів США, заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси, від 31.07.2020 (справа №523/10249/20) про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 авансу у сумі 36 544 500 грн.

У подальшому ОСОБА_9 спільно з іншими особами продовжуючи реалізацію свого злочинного плану передали виконавчі документи приватному виконавцю ОСОБА_13 , яка достовірно знаючи, що на майно ОСОБА_12 у кримінальному провадженні накладено арешт, відкрила виконавче провадження і виставила на електроні торги «СЕТАМ» нерухоме майно належне останній, зокрема: 7/25 та 7/25 частин нежитлового приміщення №3, за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 5253,5 кв.м.); 151/1000 та 143/1000 частин нежитлових будівель, за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 11674,5 кв.м.).

Надалі, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2022 за клопотанням третьої особи ОСОБА_9 скасовано арешт майна, накладений у кримінальному провадженні №0002795 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2016, а саме скасовано арешт з 7/25 та 7/25 частин нежитлових приміщень №3 загальною площею 5253,5 кв.м., 151/1000 (19/1000+132/1000) та 143/1000 частин нежитлових будівель, загальною площею 11674,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, з тексту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.06.2022 вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_14 від 17.02.2022 року при примусовому виконанні виконавчого листа №523/11536/19, виданого 06.07.2020 року Суворовським районним судом м. Одеси ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПН: НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчими документами 3523/11536/19 від 06.07.2020 року та №523/10249/20 від 25.09.2020 року, що видав Суворовський районний суд м. Одеси, передано наступне нерухоме майно: 7/25 та 7/25 частин нежитлових приміщень №3, загальною площею 5253,5 кв.м, 151/1000 нежитлових будівель, що складаються з 19/1000 частин нежитлових будівель та 132/1000 частин нежитлових будівель, 143/1000 частин нежитлових будівель, загальною площею 11674,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Крім того, згідно відомостей ДРРП виявлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_15 , Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл., 13.06.2022 проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_9 , податковий номер/серія, номер паспорта/УНЗР НОМЕР_3 наступного нерухомого майна, що заарештовано у цьому кримінальному провадженні: форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 151/1000 на нежитлове приміщення загальною площею 11674,5 кв.м., що розташоване: АДРЕСА_1 ; форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 143/1000 на нежитлове приміщення загальною площею 11674,5 кв.м., що розташоване: АДРЕСА_1 ; 7/25 та АДРЕСА_2 .

Підставою для реєстрації права власності є свідоцтва, видані 13.06.2022 приватним нотаріусом ОСОБА_15 на підставі акту ВП №62702622 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного 17 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_14 , які зареєстровані в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №№481, 482 483.

У подальшому з метою встановлення об`єктивної істини допитані ряд свідків, зокрема приватна виконавиця ОСОБА_14 підтвердили той факт, що нею відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 заборгованостей у сумі 900 тис. доларів США та 36,5млн. грн. Також остання повідомила, що 05.08.2020 нею в присутності ОСОБА_9 та двох понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , проведено опис та арешт майна боржника ( ОСОБА_12 ).

Допитаний у якості свідка ОСОБА_9 , який в ході допиту серед іншого повідомив, що з ОСОБА_12 особисто не знайомий, проте мав з нею спілкування у телефонному режимі. Крім того, зі слів ОСОБА_9 у березні 2018 року, його знайомий громадянин російської федерації (анкетні дані не зазначає) у присутності іншого його знайомого ОСОБА_18 передав ОСОБА_12 (переховується від органів досудового розслідування на території російської федерації) у борг грошові кошти, що і стало підставою звернення ОСОБА_9 до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_12 грошових коштів у сумі 900 тис. доларів США та 1 млн. 350 тис. доларів США.

У подальшому 06.09.2022 допитаний син ОСОБА_12 ОСОБА_11 , який в ході допиту зазначив ряд обставин, зокрема наступне: ОСОБА_9 є батьком товариша ОСОБА_19 ОСОБА_20 та помічником народного депутата України ОСОБА_21 , у зв`язку з чим сини ОСОБА_12 звернулися до нього за допомогою у вирішенні проблем матері, пов`язаних з оголошенням її у міжнародний розшук. У подальшому у березні 2016 року мала місце зустріч ОСОБА_9 та синів ОСОБА_22 , яку організував ОСОБА_20 . Під час зустрічі ОСОБА_9 запевнив сім`ю ОСОБА_22 , що він може домогтися закриття кримінального провадження (за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.187 КК України) та скасування усіх обтяжень на її майно за один рік та зняття з розшуку ОСОБА_12 . У подальшому в телефонному режимі ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_12 про те, що за його так звані «послуги» остання має передати 10% від вартості усього майна, а перед цим для поточних витрат йому було надано 60 тис. доларів США. Згодом ОСОБА_9 за словами ОСОБА_11 змінив умови своїх послуг, а саме за результатом йому мали передати не 10 % усього майна, а 50 % від усього наявного у ОСОБА_12 майна. На що ОСОБА_12 погодилась та 25.03.2018 написала п`ять розписок, такого змісту який вимагав ОСОБА_9 , а саме:

1. Розписка про нібито отримання ОСОБА_12 від ОСОБА_9 авансу в сумі 1350000,00 тисяч доларів США в рахунок продажу Одношивкіну земельної ділянки і котеджів в селі Коблево Березанського району Миколаївської області. По цій розписці цивільна справа №523/10249/20 знаходиться на апеляційному перегляді в Одеському апеляційному суді.

2. Розписка про нібито отримання ОСОБА_12 від ОСОБА_9 авансу в сумі 150000,00 тисяч доларів США в рахунок продажу Одношивкіну двох земельних ділянок в селі Коблево Березанського району Миколаївської області. По цій розписці цивільна справа № 523/109/21 в даний час розглядається в Суворовському районному суді м. Одеси (суддя ОСОБА_23 ).

3. Розписка про нібито отримання ОСОБА_12 від ОСОБА_9 авансу в сумі 900000,00 тисяч доларів США в рахунок продажу Одношивкіну будівлі по АДРЕСА_1 . По цій розписці цивільна справа №523/11536/19 знаходиться на апеляційному перегляді в Одеському апеляційному суді.

4. Розписка про нібито отримання ОСОБА_12 від ОСОБА_9 авансу в сумі 200000,00 тисяч доларів США в рахунок продажу Одношивкіну земельної ділянки та житлового будинку в АДРЕСА_3 . Оскільки частину житлового будинку мама уже переоформила на довірену особу ОСОБА_24 , то Владлен вказану розписку в оригіналі повернув мені через ОСОБА_25 під час переоформлення.

5. Розписка про нібито підтвердження ОСОБА_12 права власності ОСОБА_9 на половину грошей в сумі 170000,00 тисяч доларів США, які були знайдені в нашому будинку працівниками прокуратури і поліції під час обшуку у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_12 .

Таким чином, з вищевикладеного можна зробити висновок, що саме вказані розписки стали підставою для винесення Суворовським районним судом міста Одеси вказаних судових рішень на підставі яких у подальшому зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна: 7/25 та 7/25 частин нежитлових приміщень №3 загальною площею 5253,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (ОНМ 01); 151/1000 та 143/1000 частин нежитлових будівель, загальною площею 11674,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (ОНМ 01).

Таким чином, на даному етапі досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що дії виконанні приватним виконавцем ОСОБА_14 та приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_15 , в результаті яких 13.06.2022 було здійснено реєстрацію право власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: 7/25 та 7/25 частин нежитлових приміщень №3 загальною площею 5253,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (ОНМ 01);151/1000 та 143/1000 частин нежитлових будівель, загальною площею 11674,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (ОНМ 01);виробничий корпус №3-3а, А, загальною площею 11674, 5 кв.м, огородження, №1-2, мостіння, ІІ, за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 01) за ОСОБА_9 , потребують додаткової правової оцінки та ретельного вивчення, що потребує значного проміжку часу. Натомість ОСОБА_9 , в цей час може мати змогу продати вказане нерухоме майно третім особам, що призведе до негативних наслідків.

16.12.2022 вищевказане нерухоме майно визнано речовими доказами, оскільки є предметом злочину та у цей же день з метою попередження приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження нерухомого майна, яке визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні слідчим подано клопотання про накладення арешту на вищевказане майно із забороною на вчинення дій, пов`язаних зі здійсненням будь яких дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки).

Задовольняючи подане клопотання слідчий суддя зазначив, що нежитлові приміщення, відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, є предметом злочинних дій, а тому з метою забезпечення збереження такого майна, виключення можливості відчуження вищевказаних об`єктів нерухомості, вчинення будь-яких реєстраційний дій щодо вказаних об`єктів нерухомого майна, необхідно накласти арешт на майно, а тому доводи представника власника майна в цій частині є необґрунтованими.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновків, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування, зокрема встановлення або спростування причетності ОСОБА_9 до даного кримінального провадження та встановлення оціночної вартості завданих збитків.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги посилання у клопотанні слідчого про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів, а також встановлення або спростування причетності ОСОБА_9 до даного кримінального провадження, у зв`язку з чим доводи представника в цій частині є необґрунтованими.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000573, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 382 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4