Справа № 441/1282/22 1-кп/441/77/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2023 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

їх представниці - ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8

та її захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з повною середньою освітою, непрацюючої, розлученої, раніше несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

19.07.2022 близько 05.45 год. водійка ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 , автодорогою М-06 сполученням «Львів-Шегині» на 17 км+800 м цієї автодороги поблизу населеного пункту с. Бартатів Львівського району Львівської області порушила вимоги чинних розділів Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 із наступними змінами і доповненнями, а саме Р.1 п.1.2, 2.3 «б», 2.3 «д», 10.1, 11.3, 12.4, 14.2 «в», що виразилося у тому, що вона, керуючи технічно-справним транспортним засобом не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагувала на її зміну, чим створила загрозу безпеці дорожнього руху, в населеному пункті рухалася із перевищенням дозволеної швидкості руху, при виборі швидкості не врахувала дорожню обстановку, перед початком обгону не переконалася, що смуга зустрічного руху, на яку вона буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, що в цілому призвело до зіткнення з автомобілем марки «Audi A6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який в цей час рухався на зустріч. В результаті зіткнення водій автомобіля «Audi A6», р.н. НОМЕР_2 , від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, а його пасажир ОСОБА_4 отримала забій головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом тім`яної кістки праворуч з переходом на основу черепа, тупу травму грудної клітки у вигляді закритого перелому 7-го ребра праворуч, закритий перелом тіла ключиці праворуч зі зміщенням кісткових відламків, забійну рану голови, непроникаючу рану склери із крововиливом в сполучні оболонки та ерозією лівого ока, множинні садна та синці на обличчі, верхніх та нижніх кінцівках, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. ОСОБА_10 згідно висновку судово-медичної експертизи отримав поєднану травму тіла у вигляді перелому основи черепа, розтрощенням печінки, розриву правої легені, що призвела до зупинки серцевої діяльності та функції центральної нервової системи та настання смерті.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину визнала повністю та пояснила, що 19.07.2022 зранку їхала до знайомої по гроші, які їй обіцяли позичити на лікування дитини. Їхала дуже рано, поки спала її дитина. Спішила, щоб повернутися додому завчасно до пробудження дитини, проявила необережність і на відрізку дороги за церковою в с. Бартатів Львівського району Львівської області пішла на обгін, не переконавшись, що це безпечно, в результаті чого спричинила ДТП. Рухалася зі швидкістю орієнтовно 80 км/год, в автомобілі була одна. Автомобіль, який рухався перед нею, здійснював обгін, вона також пішла на обгін за ним, але не побачила, що назустріч рухався інший транспортний засіб. Напрямок руху в момент виникнення небезпеки вона не змінила, оскільки надіялася, що водій, який рухався назустріч, зїде на узбіччя. Після ДТП вона, як тільки вибралася зі свого транспортного засобу, побігла до потерпілої, яку в цей момент піднімав якийсь чоловік. Одразу визнала свою вину і вибачалася перед ОСОБА_4 , остання сказала їй, що в автомобілі ще є її чоловік. Сама не викликала поліцію і швидку, чула як це зробили сторонні особи, вона ж була в стані шоку. У день аварії не встигла попросити вибачення у потерпілої, їй соромно від свого вчинку, але вона була в шоковому стані. Вона пропонувала фінансову допомогу на операцію, її сестра виявила бажання сидіти при потерпілій в післяопераційний період, так як цього не могла забезпечити вона, бо постійно перебуває при дитині, яка є особою з інвалідністю, але діти потерпілої відмовилися від такої допомоги. Вона приходила в лікарню, однак їй сказали іти геть і не жалітися. Їй сказали, що потерпіла ще не готова до спілкування з нею, вона, в свою чергу, не хотіла набридати. Пізніше потерпілі зателефонували до неї і сказали, що мамі потрібно пройти реабілітацію за кордоном, на що потрібні гроші. Вона зібрала все, що могла, і передала потерпілим 200000 грн., більше коштів у неї немає і позичити вже в нікого. Пропонувала потерпілим знайти можливість безкоштовної реабілітації, яку тепер різні країни пропонують українцям, але потерпілі не хотіли. Після операції вона навідувала ОСОБА_4 , не ображала їй, такого не могло бути, просто потерпіла неправильно зрозуміла її слова. Вона щиро кається у вчиненому і від початку каялася, їй прикро, що так сталося. Пояснювала потерпілим, що більше грошей у неї немає і їй нікому допомогти, що було розцінено ними як відсутність каяття.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що їхня сім`я була дуже щасливою, взірцевою для інших, батьки дуже любили одне одного, всюди були разом, батько був здоровим, займався спортом. 19.07.2022 зранку до нього подзвонила сестра і сказала, що батьки попали в аварію. Так як батько мав великий водійський стаж, був водієм маршрутки, завжди перевіряв технічний стан транспорту, він спершу не повірив у почуте. Згодом подзвонив сусід і сказав, що батько загинув, а матір у важкому стані в лікарні. Коли вони з сестрою приїхали на місце ДТП, побачили там купу металолому, батько був на задньому сидінні автомобіля, стікав кровю. Маму на той час уже доставили в лікарню, тому він зразу ж поїхав туди. Мама мала дуже важкі ушкодження, весь час плакала і стогнала від болю. Похоронами батька займалася сестра, він весь час був біля мами. На похорони обвинувачена не приїхала, нікого від неї не було. В лікарню до мами обвинувачена з сестрою прийшли лише на 6-ий день після аварії, одразу ж почали просити, щоб ОСОБА_11 не садили в тюрьму, бо в неї дитина з інвалідністю, яку вона виховує сама, оскільки батько сином не цікавиться. Вибачалася перед мамою, однак це все було дуже цинічно, тому мама не хотіла продовжувати розмову, вирішили поговорити згодом. З поведінки обвинуваченої він зрозумів, що відповідальності за вчинене вона на себе не візьме, щирого каяття від неї він не побачив. Її сестра говорила про певні суїцидальні настрої в обвинуваченої, проте на наступну зустріч вона прийшла цілком адекватна, гарна, в гарному одязі, мамі говорила, що після розмови зі священником прийшла до висновку, що так просто мало статися. Не розуміє такої поведінки обвинуваченої, вона просто егоїстично ставиться до усього цього, не кається, а лише прикривається хворою дитиною. Коли висновком експертизи було доведено вину обвинуваченої, з сестрою звязався адвокат ОСОБА_9 і запропонував зустрітися. При зустрічі їм було передано 200000 грн., які вони прийняли в якості часткової компенсації моральної шкоди, однак це ситуацію не вирішує, їхнього батька немає, мати покалічена, відтак обвинувачена повинна понести покарання. Станом на сьогодні мама не бачить на одне око, слух повністю також відновленню не підлягає, їй потрібні значні кошти на реабілітацію, вони знайшли відповідну клініку в Парижі, однак на це потрібні кошти орієнтовно сумою 20000 доларів США. На сьогодні мама займається з психологом, однак цього не достатньо. Йому важко оцінити в матеріальному еквіваленті спричинену моральну шкоду, оскільки батько був для нього найважливішим порадником, однак в позові визначено таку в розмірі 300000 грн.. В страхову компанію за відшкодуванням шкоди він не звертався, оскільки таку суму страхова не відшкодує.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 19.07.2022 до неї подзвонила знайома і повідомила, що батьки попали в аварію. Коли приїхав брат, вони разом поїхали на місце ДТП, по дорозі брат повідомив їй, що батько загинув. На місці ДТП вона побачила автомобіль батьків, зі сторони водія все було зім`ято, тато був мертвий на задньому сидінні. Батько був професійним водієм маршрутки, утримував усю сім`ю, відносини між батьками були взірцеві для всіх. Вона одразу ж почала питати хто це зробив. Обвинувачена сиділа в автомобілі, жодних емоцій не проявляла. Похоронами батька займалася вона сама, допомагали їй родичі та знайомі, брат був в лікарні біля мами.Не бачить щирого каяття в обвинуваченої, навіть кошти від неї не хотіли брати, оскільки це все було нещиро, однак взяли через потребу лікувати маму. Обвинувачена вибачалася перед нею, однак також постійно давила на жалість, прикривалася відсутністю коштів, орендованою квартирою, хворою дитиною тощо. Не хоче, щоб ОСОБА_11 ще коли небудь водила автомобіль. Правову допомогу адвоката оплачував її чоловік, орієнтовно було витрачено 1000 доларів США, однак остаточний розрахунок ще не проведений. Після смерті батька суттєво змінився і її життєвий уклад, вона більше часу проводить з мамою, мусить допомагати їй по господарству, її син і досі не знає про смерть дідуся, не знає, як це йому сказати, бо між ними були дуже теплі відносини.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ніколи не забуде день 19.07.2022, до цього дня вона щасливо жила у шлюбі 32 роки і в один момент втратила усе. Моменту ДТП не памятає, коли вийшла з автомобіля з неї текла кров, сильно боліло плече. Біля неї був сусід, кричала йому, щоб рятував чоловіка, однак їй сказали, що чоловік загинув. Після цього її забрала швидка. ОСОБА_10 був професіоналом, ніколи не мав ДТП, за значні заслуги на роботі нагороджувався грамотами Львівської ОДА, а вона навіть не змогла попрощатися з ним, бо два тижні була прикута до ліжка. Вона не уявляє як їй жити далі, вони постійно були разом, чоловік піклувався про неї, нікому не відмовляв у допомозі, його шанували як колеги по роботі, так і односельчани. Обвинувачена приходила до неї в лікарню з сестрою, однак це більше нагадувало спектакль, не вірить їй. Після ДТП вона зрозуміла, що чоловік спас два життя її і обвинуваченої, оскільки так викрутив кермо, що весь удар прийняв на себе. А тому на сьогодні їй важко зрозуміти, чому обвинувачена поводить себе так лицемірно, жодного разу не була на кладовищі, перед першим засіданням навіть не підійшла до них. Після ДТП у неї постійно болить плече, вона дуже чутливо реагує на будь яку зміну погоди, в тілі є металева конструкція, яка постійно відчувається, вона не може спати на правій стороні, живе лише заради дітей. Їй шили голову, губу, вона добре не бачить, не чує, був перелом черепа, пошкоджено слуховий нерв, були поламані ребра і до сьогодні вона не може вільно дихати. Також вона займається з психологом, дуже допоміг їй і священник. Щоб повністю відновити руку їй потрібно пройти реабілітацію, через два роки на неї знову чекає операція, оскільки потрібно буде забирати металеву конструкцію. Її дивує позиція обвинуваченої, перед жодним із судових засідань вона до неї не підходила, не запитувала про стан її здоров`я, поведінка ОСОБА_8 оповита брехнею і цинізмом, її слова нещирі. Просить реальної міри покарання для винуватиці, оскільки лише так вона навчиться відповідати за свої вчинки.

Як встановлено висновком судово-медичної експертизи № 145/22 від 19.07.2022, згідно медичної карти стаціонарного хворого № 40352 та при огляді потерпілої ОСОБА_4 було виявлено забій головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом тім`яної кістки праворуч з переходом на основу черепа, тупа травма грудної клітки у вигляді закритого перелому 7-го ребра праворуч, закритий перелом тіла ключиці праворуч зі зміщенням кісткових відламків, забійна рана голови, непроникаючи рана склери із крововиливом в сполучні оболонки та ерозією рогівки лівого ока, множинні садна та синці на обличчі, верхніх і нижніх кінцівках. Вказані ушкодження могли утворитися від контакту з виступаючими частинами салону автомобіля при зіткненні його з іншим засобом пересування, могли утворитися в час та при обставинах, вказаних в постанові і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення (а.с.137-140).

Враховуючи те, що обвинувачена свою вину у вчиненому злочині визнала повністю, остання та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд не вбачає підстав визнавати недопустимим доказом довідку ГО РК «Львів Інтернешнл» від 06.09.2022, однак погоджується з думкою представниці потерпілих, що така не є належним доказом, оскільки жодним чином не підтверджує існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Суд знаходить винуватість обвинуваченої доведеною повністю. Вважає, що її дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, оскільки вона, керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 та тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_4 .

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому, частково відшкодувала спричинену нею шкоду потерпілим що є обставинами, які пом`якшують її покарання. При цьому суд не знаходить підстав для виключення з обвинувачення такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, на чому наголошували потерпілі і їх представник, оскільки переконаний у критичній оцінці обвинуваченою ОСОБА_8 свого неправомірного вчинку, вона неодноразово, на думку суду, щиро, просила вибачення у потерпілих, як безпосередньо після ДТП, так і під час розгляду справи судом, осуджує своє дії, бажає залагодити свою вину, що виявляється в тому числі і конкретними діями ініціюванням переговорів захисником, частковим відшкодуванням спричиненої шкоди, виявленим в судовому засіданні бажанням і надалі відшкодовувати таку. На думку суду факт щирого каяття ОСОБА_8 знайшов своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Враховується також, що обвинувачена вчинила тяжкий необережний злочин, вперше притягається до кримінальної відповідальності, жодного разу не притягувалася і до адміністративної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину з інвалідністю, якою опікується одна (а.с.122-124), згідно досудової доповіді виправлення ОСОБА_8 з урахуванням її особи та поведінки на досудовому слідстві можливе без ізоляції від суспільства.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе шляхом застосування до неї покарання у виді позбавлення волі, але без відбуття такого, надавши їй іспитовий строк, що буде достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує те, що ОСОБА_8 порушила правила дорожнього руху України, спричинила внаслідок цього дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинула особа, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком на три роки.

Що стосується заявленого цивільного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частина 2 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» із змінами, відповідно до яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З заявленого цивільного позову вбачається, що протиправними діями ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_4 були заподіяні сильний фізичний біль як від заподіяних ударів, так і від заподіяних тілесних ушкоджень, які були тяжкими. Наслідки травм непокоять потерпілу і до сьогодні, потребують тривалого реабілітаційного періоду, функція зору та руху верхніх кінцівок повністю відновитися з великою ймовірністю не зможе. До сьогодні потерпіла ОСОБА_4 відчуває сильний біль в місцях травм. Страх, який пережила ОСОБА_4 , а також біль від втрати чоловіка призвели до виникнення травматичного синдрому, що виражається у постійному переживанні травмуючої події, нічних жахах, порушення функції сну. В результаті ДТП, яка сталася з вини обвинуваченої, ОСОБА_4 втратила коханого чоловіка, який був її опорою та єдиним годувальником, а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 люблячого батька, скалічене тіло якого вони бачили на місці ДТП, що назавжди закарбується в їхній памяті. ОСОБА_6 після смерті батька змушений був переїхати до матері та доглядати за нею, він кожного дня долає десятки кілометрів до місця роботи, яке знаходиться у м. Львові. Таким чином був повністю зруйнований звичайний життєвий уклад потерпілих, постійний біль, страждання, нічні жахи до сих пір не покидають їх.

Беручи до уваги характер та обсяг страждань дітей від втрати батька, дружини від втрати чоловіка, який проживав разом з нею, був її опорою, допомагав долати усі труднощі, неможливість відновлення такої втрати для них, тривалість страждань, яких вони уже зазнали і будуть постійно відчувати у майбутньому, а також ступеня моральних страждань ОСОБА_4 , спричинених їй внаслідок ушкодження її здоров`я, часу, необхідного їй для відновлення такого, фізичного болю, якого вона зазнала в результаті ДТП, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_8 слід стягнути в користь дітей загиблого в якості відшкодування моральної шкоди по 200 000 грн., в користь дружини ОСОБА_4 в якості відшкодування моральної шкоди з урахуванням уже відшкодованих 200000 грн. 300000 грн., що справедливо відповідає ступеню тяжкості діяння, вчиненого обвинуваченою.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі слід покласти на обвинувачену.

З приводу процесуальних витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування потерпілими та їх представником, слід зазначити наступне. За положеннями ст.118, 120 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат. Витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, стосовно якої здійснюється провадження. За положеннями ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, як встановлено у постанові Верховного Суду у справі № 160/19098/21 від 01.02.2023, суд не зобовязаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі обєднаної палати КГС від 03.12.2021 у справі 927/237/20). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Адвокатом ОСОБА_7 заявлено до відшкодування 79500 грн. витрат на правову допомогу, в які згідно акту прийому-передачі наданих послуг № 1-05-23к від 30.05.2023 увійшли представництво інтересів клієнта під час здійснення досудового розслідування, ознайомлення та аналіз матеріалів кримінального провадження, підготовка клопотання про залучення в якості потерпілої, проведення переговорів 28000, підготовка клопотання про виклик свідка 1500 грн., підготовка позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 12500 грн., представництво інтересів в суді (п`ять засідань) 37500 грн., проте до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження того, які саме послуги на досудовому розслідуванні були надані адвокатом, кількість участей представника у слідчих діях, час, витрачений на такі дії тощо, докази, зібрані на досудовому розслідуванні, судом не досліджувалися, відповідно суд не має можливості встановити дійсну вартість таких робіт представника на етапі досудового розслідування та фактичність таких робіт.

Захисник обвинуваченої заперечує проти стягнення з ОСОБА_8 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі, про який просить представниця потерпілих, оскільки до договору та акту прийому-передачі наданих послуг взагалі не долучено жодних фінансових документів, які б підтвердили реальність понесених потерпілими витрат.

Керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, з урахуванням наявності заперечень іншої сторони щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та конкретних обставин справи і, зокрема, предмету спору, який не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, що обсяг наданих адвокатських послуг та складність складених процесуальних документів не вимагали у адвоката з повною вищою юридичною освітою та стажем роботи в галузі права значної юридичної та технічної роботи, значення справи для сторін та їх фінансового стану, а також часу здійснення представництва в суді, суд вважає, що заявлена представником позивачів сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та суперечитиме принципу розподілу таких витрат.

За таких обставин, витрати потерпілих на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 30 000 грн., що відповідатиме характеру виконаної адвокатом роботи (вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви) та витраченому нею часу в судових засіданнях, принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин цієї справи.

Строк дії обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання закінчився, клопотань про його продовження в суд не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.286 КК України, і призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Процесуальні витрати за проведені у справі експертизи в сумі 27182 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят дві) грн. 88 коп. стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 300000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди, в користь ОСОБА_5 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди, в користь ОСОБА_6 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди, а також 30000 (тридцять тисяч) понесених витрат на правову допомогу, тобто по 10000 (десять тисяч) грн. кожному потерпілому.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Арешти майна, накладені ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 20.07.2022 на автомобіль марки «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 , на автомобіль марки «Audi A6», р.н. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить на праві власності ОСОБА_4 , скасувати після набрання даним вироком законної сили.

Речові докази - автомобіль марки «Ford Focus», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 , який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_8 - повернути ОСОБА_8 , автомобіль марки «Audi A6», р.н. НОМЕР_2 , який зберігається на території спецмайданчика на вул. Авіаційна, 7 у м. Львові, - повернути ОСОБА_4 .

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1