Справа № 367/1517/22
Провадження №1-кп/367/518/2022
УХВАЛА

Іменем України

12 червня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

заявника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження, відомості щодо якого 12.05.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України,

встановив:

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого 12.05.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Ухвалою суду від 06.06.2022 у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання адвокатом ОСОБА_6 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_7 , було подано скаргу на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань від 30.05.2022 про відмову у визнанні потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважала скаргу обґрунтованою, вважала незаконною постанову слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_7 в якості потерпілого, тому просила суд задовольнити скаргу.

Захисник та обвинувачений у підготовчому судовому засіданні просили відмовити в задоволенні скарги, захисник подала суду письмові заперечення.

Заслухавши заявника, думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За правилами ч. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим під час підготовчого судового засідання може бути оскаржено особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, яке виразилося у несанкціонованій зміні інформації, яка обробляється в автоматизованих (комп`ютерних) системах, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, за попередньою змовою групою осіб. Під час досудового розслідування, зокрема, встановлено, що 14.04.2021 ОСОБА_5 , обіймаючи посаду старшого державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), перебуваючи у змові з іншими особами, здійснив несанкціоноване припинення обтяжень у Державному реєстрі прав відносно земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:028:0029, :03:028:0030, :03:028:0031, :03:028:0032, :03:028:0033, :03:028:0034, :03:028:0040, :03:028:0041.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та наданого для дослідження в судовому засіданні витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань вбачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення було внесено до нього 12.05.2021 за матеріалами правоохоронних органів.

Також, судом встановлено, що 28.07.2021 адвокат ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах та від імені ОСОБА_7 , під час досудового розслідування подала до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві клопотання про визнання у вказаному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_7 . У вказаному клопотанні представник ОСОБА_7 зазначила, що останній є власником зазначених вище земельних ділянок, проте 19.03.2020 вони вибули з його законного володіння внаслідок незаконного рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на вказані земельні ділянки за ТОВ «БЦ Інвестбуд». Згідно з клопотанням за фактом заволодіння ТОВ «БЦ Інвестбуд» проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001598 від 23.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Також, у клопотанні про залучення потерпілого зазначено, що Обухівським районним судом Київської області розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ТОВ «БЦ Інвестбуд» щодо витребування зазначених вище земельних ділянок з чужого незаконного володіння, у рамках якої судом було вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на вказані земельні ділянки із забороною вчинення буд-яких реєстраційних дій у частині внесення змін щодо них до Державного реєстру речових прав. Проте, 14.04.2021 державним виконавцем ОСОБА_5 було припинено обтяження щодо вказаних земельних ділянок. Після чого зазначені 8 земельних ділянок було розділено та у власності ТОВ «БЦ Інвестбуд» з`явилося 17 земельних ділянок.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, що розглядається судом, 29.07.2021 ОСОБА_7 було допитано в якості потерпілого.

Проте, 30.05.2022 слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві ОСОБА_9 прийнято постанову, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_7 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України. Підставою такого рішення була відсутність відомостей про завдання ОСОБА_7 шкоди саме діями ОСОБА_5 .

Оцінюючи доводи скарги щодо законності постанови слідчого та необхідності визнання ОСОБА_7 потерпілим у цьому кримінальному провадженні, суд виходить з таких мотивів.

Підстави для визнання особи потерпілою визначені приписами статті 55 КПК України, відповідно до яких потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Тобто, набуття особою статусу потерпілої в кримінальному провадженні можливе лише за умови заподіяння кримінальним правопорушенням вказаній особі відповідної шкоди та подання цією особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до участі в кримінальному провадженні в якості потерпілої.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 (справа № 439/397/17), поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції. Натомість, поняття «потерпілий» визначено кримінально-процесуальним законодавством (ч. 1 ст. 55 КПК України). Поняття «потерпілий» у кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

При цьому статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тобто, за змістом зазначених норм необхідною підставою для стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

У своїй постанові від 03.12.2019 (справа № 686/26653/18) Верховний Суд дійшов висновку, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

У скарзі заявник зазначає, що діями ОСОБА_5 щодо незаконного зняття арешту із земельних ділянок ОСОБА_7 спричинено матеріальну шкоду у розмірі вартості земельних ділянок у розмірі 51 829 971 грн., що вибули з його законного володіння, та моральна шкода, що виразилася в сильному душевному хвилюванні внаслідок необхідності в найкоротші терміни вчиняти дії, спрямовані на поновлення та захист майнових прав ОСОБА_7 , як то оскарження дій ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України, подання до Обухівського районного суду Київської області заяви про зміну предмету позову, уточнення складу учасників судового процесу.

Разом з тим, ані під час подання клопотання про залучення в якості потерпілого, ані під час розгляду скарги не було доведено, що вибуття з володіння ОСОБА_7 земельних ділянок і як наслідок спричинення останньому шкоди в розмірі їх вартості та заподіяння моральної шкоди у зв`язку з необхідністю захисту майнових прав ОСОБА_7 , у тому числі у зв`язку з поділом вказаних земельних ділянок ТОВ «БЦ Інвестбуд», відбулося саме внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_5 .

Судом також враховуються положення ст. 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, судом встановлено, що формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_5 , не містить жодних відомостей стосовно факту заподіяння шкоди ОСОБА_7 діями, які інкримінуються саме ОСОБА_5 , а така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної шкоди, передбачена ч. 3 ст. 362 КК України, відсутня.

До того ж, в обвинувальному акті зазначено, що матеріальна шкода нікому не спричинена, цивільний позов не заявлено. Доказів, які б засвідчили протилежне, надано не було.

З огляду на викладене, ураховуючи висунуте ОСОБА_5 обвинувачення, судом не встановлено безпосереднього причинного зв`язку між інкримінованими ОСОБА_5 діями та шкодою, на заподіяння якої у поданій скарзі посилається заявник.

При цьому судом враховується той факт, на який посилається безпосередньо заявник, що захист прав ОСОБА_7 як власника земельних ділянок, що вибули з його володіння, відбувається в рамках цивільної справи № 372/3076/20.

За таких обставин скарга адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_7 , на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 від 30.05.2022 про відмову у визнанні потерпілим та вимога про визнання ОСОБА_7 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000326 від 12.05.2021 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 55, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_7 , на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 від 30.05.2022 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000326 від 12.05.2021 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1