ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 675/247/23

Провадження № 11-кп/4820/480/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 )

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відмовлено, -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Засуджений ОСОБА_6 (відповідно до довідки від 21.08.2023 року ОСОБА_9 58 17.02.2023 року змінив своє прізвище на ОСОБА_10 ) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. В обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) зазначав, що його засуджено до довічного позбавлення волі за вироком апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002, р. який набрав законної сили 26.12.2002, в особовій справі відсутнє розпорядження апеляційного суду Запорізької області про виконання судового рішення.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року, у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що вирок апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року, яким засуджено ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), набув законної сили та почав виконуватися з моменту набрання ним законної сили, а тому строк давності до вказаного обвинувального вироку не застосовується.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 )вважаючи ухвалу Ізяславського районного суду від 11.05.2023незаконною, просить її, як вбачається з її змісту, скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі ст.80 КК України у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Свої вимоги аргументує тим, що вирок апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 р., який вступив в законну силу 26.12.2002 р. не був спрямований на виконання або звернений до виконання, не реалізований повністю або частково тому по відношенню до нього закінчилися строки давності обвинувального вироку. В матеріалах його справи відсутнє розпорядження про виконання вироку, а повідомлення начальнику СІЗО м. Запоріжжя від 21.02.03 року засуджений таким розпорядженням не вважає.

Позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Засуджений ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати, прокурор заперечував проти апеляційних вимог, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду, з посиланням на норми матеріального та процесуального закону

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та дійшов до обґрунтованого висновку, що не встановлено підстав передбачених ст. 80 КК України для звільнення від відбування покарання, призначеного ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) вироком суду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) засуджено за ст.86 ч. 2, ст. 93 п. а,і. ст.101 ч. 1, ст. 215 ч. 2 КК України 1960 року, ст. 185 ч. 2 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 26.12.2002 року вирок апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року був залишений без змін та почав виконуватись.

10.02.2023 року засуджений ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької з клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. В обґрунтування заявленого клопотання ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) зазначав, що його засуджено до довічного позбавлення волі за вироком апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року, який набрав законної сили 26.12.2002 року. В особовій справі відсутнє розпорядження апеляційного суду Запорізької області про виконання судового рішення а тому наявні законні підстави для його звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 рокувідмовлено в задоволенні його клопотання, оскільки відсутні підстави вважати, що обвинувальний вирок відносно засудженого не виконувався та не виконаний у строки, передбачені ст.80 ч.1 КК України.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами засудженого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) колегія суддів виходить з положень ст. 152 КВК України, якою визначені підстави для звільнення від відбування покарання - відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Відповідно до положень ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки-у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років затяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Колегія суддів виходить з того, що статтею 80 КК України визначені правила звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. При застосуванні ст. 80 КК України мається на увазі обвинувальний вирок, який вступив у законну силу, але не спрямований на виконання або звернений до виконання, але не реалізований повністю або частково. Ця норма кримінального закону не застосовується до засуджених осіб, які відбувають покарання за вироками, що набрали законної сили та виконуються.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вирок апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року, яким засуджено ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), набув законної сили та почав виконуватися з моменту набрання ним законної сили, а тому строк давності до вказаного обвинувального вироку не застосовується.

Твердження апелянта про відсутність в його особовій справі розпорядження на виконання судового рішення (вироку апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року) не може свідчити про те, що таке судове рішення не приведене до виконання, адже відповідно до положень ст.87 КВК України особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили. З матеріалів провадження та доводів самого засудженого, вирок щодо нього фактично виконується з 26.12.02 року, він перебуває в установі виконання покарань у зв`язку з виконанням вироку, матеріали провадження містять повідомлення апеляційного суду Запорізької області начальнику СІЗО м. Запоріжжя про те, що вирок щодо ОСОБА_6 набрав законної сили та підлягає виконанню. Апеляційні твердження засудженого про відсутність розпорядження, встановленого зразку про виконання щодо нього вироку наведених фактів не змінюють і не дають суду підстав вважати, що вирок щодо засудженого не виконується.

Сам ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі визнає, що вирок апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2002 року за яким його засуджено вступив у закону силу 26.12.2002 року, тобто після його перегляду в касаційному порядку Верховним Судом України, що повністю узгоджується із положеннями ч.1 ст.401 КПК України (1960 року), які регулюють порядок набрання законної сили вироку апеляційного суду.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) від відбування покарання та обґрунтовано відмовив у задоволенні його заяви.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 )- залишити без задоволення.

Ухвалу Ізяславськогорайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року,якою засудженому ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3