КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/3214/22 Провадження №11-кп/824/3209/2023Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000647, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04 травня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 04 травня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на неї обов`язки, передбаченні ст.76 цього Кодексу.

По справі вирішено питання про речові докази.

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що вона 25.03.2022 о 14 год. 40 хв., перебуваючи у торгівельній залімагазину «Метро» за адресою: м.Київ, вул.Сержа Лифаря, 2-А, вчинила під час дії умов воєнного станутаємне викрадення належного ТОВ «Метро Кеш Енд Кері України» майна на загальну суму 8103 грн. 20 коп., чим завдала потерпілому матеріальної шкоди.

Крім цього, 27.03.2022 о 16 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у торгівельній залі магазину «Метро» за адресою: м.Київ, вул.Сержа Лифаря, 2-А, реалізуючи злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, під час дії умов воєнного стану, намагалась винести з приміщення магазину належні ТОВ «Метро Кеш Енд Кері України» товари на загальну суму 4156 грн. 78 коп., проте не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була зупинена працівниками охорони.

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок скасувати через неправильне застосуванням судом положень статей 69 і 75 КК України та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом при призначанні обвинуваченій покарання за відсутності передбачених законом підстав застосовано положення статті 69 КК України, оскільки суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , її щире каяття та відшкодування завданої шкоди потерпілому, оскільки матеріали провадження свідчать, що обвинувачена під тиском беззаперечних доказів визнала свою винуватість, адже була затримана на місці вчинення злочинів, а викрадене нею майно було виявлено та вилучено. При цьому, джерело походження коштів, якими обвинувачена відшкодувала завдану шкоду, є сумнівним, оскільки вона не працевлаштована.

За доводами прокурора, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував ту обставину, що ОСОБА_7 раніше притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення замаху на таємне викрадення чужого майна, за яке їй призначалось покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, що вчинення обвинуваченою нових умисних злочинів проти власності, під час дії умов воєнного стану, предметом яких не були товари першої необхідності,свідчить про її стійку антисоціальну спрямованість, не бажання ставати на шлях виправлення та займатися суспільно корисною працею, а тому суд неправильно застосував положення ст.75 КК України та за відсутності передбачених законом підстав звільнив обвинувачену від відбування покарання з випробуванням.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць; за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просила її задовольнити, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги та вважали вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу винної.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених злочинів та правова кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. За приписами ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства. Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Відповідно до положень ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка в повному обсязі визнала свою вину та щиро розкаялася у вчиненому, раніше не судима та не працює. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнав її щире каяття та відшкодування потерпілій стороні завданої шкоди. З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної та обставин, що пом`якшують покарання, суд призначив ОСОБА_7 за ч.4 ст.184 КК України покарання в межах санкції даної норми у виді позбавлення волі строком на 5 років. Визнавши встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням даних про особу винної, суд визнав за можливе застосувати положення ст.69 КК України і призначити ОСОБА_7 по ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі нижче нижчої межі, передбаченої законом, строком на чотири роки. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах застосував положення ст.69 КК України та призначив ОСОБА_7 по ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України покарання нижче нижчої межі, передбаченої в санкції даної норми, оскільки таке покарання за своїм видом і строком буде відповідати принципам законності та справедливості. З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням як за кожен злочин окремо, так і за сукупністю злочинів, оскільки таке покарання призначене у відповідності до положень ст.65 та 70 КК України.

Доводи прокурора про відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме щирого каяття з боку обвинуваченої та добровільного відшкодування завданої злочином шкоди, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Зокрема, обвинувачена на досудовому слідстві в повному обсязі визнавала свою винуватість та активно сприяла слідству, під час допиту надавала показання щодо обставин вчинення нею інкримінованих злочинів, кількості та вартості речей, які викрала та намагалася викрасти, що було встановлено в обвинувальному акті та підтверджено судом першої інстанції. На підтвердження добровільного відшкодування обвинуваченою завданих збитків до суду надані відповідні документи потерпілої сторони (а.с.29 т.1).

Суд також на підставі ст.75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного їй за сукупністю злочинів, з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки визнав, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень та обставини, за яких вони були вчинені, дані про особу винної, обставини, які пом`якшують покарання, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за її поведінкою органами з питань пробації за місцем її проживання. В суді апеляційної інстанції обвинувачена надала довідку начальника Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м.Києві та Київській області про те, що за час перебування на обліку в органі пробації ОСОБА_7 стає на шлях виправлення, зарекомендувала себе з позитивної сторони, працевлаштувалась, має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та не має виявлених криміногенних потреб (а.с.141 т.1). Також, колегія суддів враховує, що обвинувачена ОСОБА_7 є внутрішньо переміщеною особою, має постійне місце проживання в м.Києві та міцні соціальні зв`язки (а.с.142, 143, 146, 147 т.1), з 27.04.2023 працює на посаді фахівця з продажу в ТОВ «ФАПРЕКС-ПАК», має позитивні характеристики з місця роботи і проживання, займається суспільно-корисною працею (а.с.144, 150, 151, 152, 153 т.1). До числа даних, що позитивно характеризують обвинувачену, колегію суддів враховує і те, що ОСОБА_7 є добровольцем та нагороджена подяками від Добровольчого формування №31 територіальної громади міста Києва (а.с.154 т.1) та Головного управління розвідки Міністерства оборони України (а.с.155 т.1).

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення засудженої без відбування покарання.

Цим самим спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, через неправильне звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.

З наведених підстав апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04 травня 2022 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4