Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К

Іменем України

29 травня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000782 за апеляційною скаргою прокурора Нововолинського відділу Володимир-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 15 травня 2021 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нововолинськ Волинської області, громадянина України, із загальною середньою освітою, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 Кримінального Кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 , 06 липня 2018 року в період часу з 03 год. 00 хв. до 04 год. 00 хв., керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, незаконно проник до приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав магнітофон марки «Циклон» моделі «МР-7015GPS», вартістю 2000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на вказану суму.

Також ОСОБА_7 06 липня 2018 року в період часу з 03 год. 00 хв. до 04 год. 00 хв., керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, незаконно проник до приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав транспортний засіб квадроцикл марки «Nitro-Motors» моделі «HB-ATV», з двигуном внутрішнього згорання об`ємом 49 см.куб., вартістю 7000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на вказану суму.

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 12 травня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено: за ч.2 ст. 289 КК, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, на три роки шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.3 ст. 185 КК на три роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком та вироком Нововолинського міського суду від 25 вересня 2018 року, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання - три роки шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат та скасовано арешт, накладений на майно у цьому кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить цей вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.3 ст. 185 КК та призначити покарання три роки позбавлення волі, за ч.2 ст. 289 КК п`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., призначеного вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2018 року, більш суворим, призначеним даним вироком, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з конфіскацією майна.

На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що місцевий суд, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, не навів підстав, яким чином встановлені ним пом`якшуючі покарання обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів. Вказав, що обставини, які, на думку суду, свідчать про можливість призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст. 289 КК, не впливають на особливості конкретного злочину і обставини його вчинення, то жодним чином не знижують ступінь його тяжкості.

Вважає, що суд не надав належної оцінки вчиненню обвинуваченим кількох умисних тяжких корисливих злочинів за наявності ряду непогашених у встановленому законом порядку судимостей за тяжкі та особливо тяжкі умисні злочини проти власності, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора просить оскаржуваний вирок залишити без змін як законний та обґрунтований, а у задоволенні апеляційних вимог сторони обвинувачення відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.1 Постанови від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ч.1 ст.69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення про можливість призначення ОСОБА_7 покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої ч.2 ст.289 КК, не дотримався вказаних вимог закону.

Зокрема суд належним чином не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК, яке відносяться до категорії тяжких умисних корисливих злочинів, та даних про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності.

При цьому, мотивуючи можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК, суд лише формально покликався на встановлені обставини, тобто пом`якшуючі покарання обставини та особисте ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, не вказавши, як ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів зауважує, що обставини кримінального провадження, встановлені місцевим судом, були підставами для призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК, однак їх не можна визнати достатніми підставами для застосування вимог ст.69 КК при такому призначенні.

За таких обставин застосування судом щодо ОСОБА_7 ст.69 КК колегія суддів не може визнати обґрунтованою, у зв`язку з чим, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК, вирок суду першої інстанції в частині неправильного призначення міри покарання необхідно скасувати з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується позитивно, є особою молодою віку, проживає в сім`ї, де виховуються троє малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини, до яких суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування збитків потерпілому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання.

Тому, з огляду на встановлені обставини справи та дані про особу винного, колегія суддів вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_7 за вчинений ним злочин мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.289 КК, у виді позбавлення волі на строк п`ять років, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Оскільки ОСОБА_7 вчинено незаконне заволодіння транспортним засобом з корисливих мотивів, колегія суддів, на підставі ст.59 КК, вважає за доцільне застосувати до нього додаткове покарання у виді конфіскації майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Нововолинського відділу Володимир-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 12 травня 2021 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання -скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК та призначити покарання:

- за ч.3 ст.185 КК 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.289 КК 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності.

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 25 вересня 2018 року, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна, належного йому на праві приватної власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 за даним вироком обчислювати з 06 липня 2018 року.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той самий строк з дня вручення йому копії вказаного вироку.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3