Справа № 521/4248/16-к
Провадження 1-кп/521/45/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з секретарями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвокатів ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007666 від 14.12.2015 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку 2017 р.н. та неповнолітню доньку 2009 р.н., РНОКПП НОМЕР_1 , без інвалідності, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

13.12.2015 року, приблизно о 21 годині 13 хвилин, ОСОБА_8 перебуваючи біля будинку № 4 по вулиці Овідіопольська дорога в місті Одесі, в ході конфлікту з ОСОБА_7 , що розгорнувся між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, озброївшись наявним у нього ножем, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров?я людини, переслідуючи умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_7 один удар вказаним ножем в область живота, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колотого-різаного поранення передньої брючної стінки, що було небезпечне для життя в момент спричинення.

Спричинені потерпілому ОСОБА_7 тілесне пошкодження у вигляді одного колото-різаного поранення передньої черевної стінки проникаюче у черевну порожнину, яке супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею, згідно п.2.1.3 «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового розгляду свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та надав аналогічні за змістом покази, а саме те, що він дійсно 13 грудня 2015 року у вечірній час, разом з дружиною та сестрою знаходився на дитячому майданчику по вулиці Овідіопольська дорога в м. Одесі, та в ході конфлікту з раніше йому незнайомим чоловіком, як йому пізніше стало відомо ОСОБА_7 , наніс останньому один удар наявним у нього ножем в живіт, після чого був затриманий іншими громадянами до приїзду співробітників поліції. Характер та кваліфікацію своїх дій не оспорює. У вчиненому щиро розкаявся, просить вибачення у потерпілого. Заявлені до нього позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить суд суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, та обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням документів кримінального провадження, що стосуються цивільних позовів та документів, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками кримінального провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Показання обвинуваченого ОСОБА_8 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. З огляду на це, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого є достовірними та узгоджуються з фактичними обставинами кримінального правопорушення, що вказані в обвинувальному акті.

На підставі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 клопотання про необхідність зміни обвинувачення до суду не надходило.

На підставі викладеного, враховуючи, що в обвинувальному акті у викладі фактичних обставин та формулюванні обвинувачення не міститься посилання на те, що ОСОБА_8 на момент обставин даного кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння, реєстр матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження та надані характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_8 також не містять будь-якого документального підтвердження про стан алкогольного сп`яніння, суд вважає необхідним виключити зазначену в обвинувальному акті обставину, яка обтяжує покарання, передбачена ст. 67 КК України, а саме «вчинення кримінального правопорушення особою яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння», як помилково зазначену.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , не встановлено.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу ОСОБА_8 його вік, стан здоров`я (не є особою з інвалідністю); те, що особа осудна, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває; працездатний; соціальне положення, а саме те, що ОСОБА_8 одружений та має на утриманні малолітню доньку 2017 р.н. та неповнолітню доньку 2009 р.н., що підтверджується наданими свідоцтвом про шлюб та свідоцтвами про народження, знаходженням на утриманні мати ОСОБА_10 , 1952 р.н. пенсіонерки, інваліда 2 групи, на теперішній час після тяжкої хвороби та дідуся ОСОБА_11 , 1925 р.н. інваліда 1 групи, що підтверджується медичними довідками, позитивну характеристику за місцем мешкання; те, що вперше притягується до кримінальної відповідальності; повне визнання вини обвинуваченим, яке полягає у відвертому осуді ОСОБА_8 своєї протиправної поведінки; ставлення обвинуваченого до вчиненого, та готовність нести за це відповідальність; наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги обставини вчиненого кримінального правопорушення, та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, позицію прокурора, про те, що виправлення обвинуваченого може бути досягнуто без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавленні волі з подальшим звільненням його від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України) та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання та спосіб його виконання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними цінностями та інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Потерпілим ОСОБА_7 у даному кримінальному проваджені було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 завданої матеріальної шкоди у розмірі 14 479 гривень 50 копійок та моральної шкоди у розмірі 35 000 гривень, на загальну суму 49 479 (сорок дев`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок та надав фіскальні чеки про придбания лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, а також копію виписки із медичної картки.

Крім того, прокурором, в інтересах КУ «Міська клінічна лікарня №11» у даному кримінальному проваджені, було заявлено цивільний позов про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_7 , а саме коштів на загальну суму 2 371 (дві тисячі триста сімдесят одна) гривня 63 (шістдесят три) копійки та надав довідку -розрахунок КУ «Міська клінічна лікарня №11» №01-83/174 від 05.02.2016 року, перелік використаних медикаментів, заяву про захист інтересів держави в особі КУ «Міська клінічна лікарня №11».

Розглядаючи заявлені цивільні позови, наявні в матеріалах справи документи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

Цивільні позови потерпілого та прокурора по цьому кримінальному провадженню були подані до початку судового розгляду.

Судом встановлено, що шкода завдана потерпілому заподіяна обвинуваченим ОСОБА_8 , у зв`язку з чим позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 та прокурора (в інтересах КУ «Міська клінічна лікарня №11») заявлені виключно до ОСОБА_8 , як до особи, що заподіяла її. Сам обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Таким чином, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 49 479 (сорок дев`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, а також цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_7 , а саме коштів на загальну суму 2371 (дві тисячі триста сімдесят одна) гривня 63 (шістдесят три) копійки на користь КУ «Міська клінічна лікарня №11» - підлягають задоволенню, оскільки повністю та беззаперечно визнаються обвинуваченим.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2015 року, скасувати.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

У даному кримінальному провадженні, під час досудового розслідування, ОСОБА_8 14.12.2015 року було затримано та останній на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2015 року до 25.12.2015 року перебував під вартою. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.12.2015 року, зокрема, було обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та звільнено з-під варти в залі суду.

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги вимоги положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, суд вважає, що у разі скасування відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді позбавлення волі, у строк покарання йому слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення, а саме період з 14.12.2015 року по 25.12.2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи особу ОСОБА_8 та приймаючи до уваги призначене покарання, суд не вбачає підстав для обрання відносно останнього будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1(одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

До набрання вироком законної сили будь-який запобіжний захід відносно ОСОБА_8 - не обирати.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року), у разі скасування відбування покарання з випробуванням та направлення ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді позбавлення волі, у строк покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення, а саме період з 14.12.2015 року по 25.12.2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 49 479 (сорок дев`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок задовольнити.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_7 , а саме коштів на загальну суму 2371 (дві тисячі триста сімдесят одна) гривня 63 (шістдесят три) копійки на користь КУ «Міська клінічна лікарня №11» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдану матеріальну та моральну шкоду у загальній сумі 49 479 (сорок дев`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь КУ «Міська клінічна лікарня №11», витрачені кошти на лікування потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у загальній сумі 2 371 (дві тисячі триста сімдесят одна) гривня 63 (шістдесят три) копійки.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2015 року скасувати.

Речові докази, відповідно до постанови слідчого від 03.02.2016 року, а саме:

- носильні речі потерпілого ОСОБА_7 , вважати повернутими власнику, відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_12 від 03.02.2016 року;

- носильні речі ОСОБА_8 , ніж вилучений при огляді місця події, який належить ОСОБА_13 , згідно квитанції № 002472 від 03.02.2016 року, зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (колишня назва Малиновський відділ поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області) знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України, копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1