30.06.2023
Справа № 331/4144/23
Провадження № 1-кп/331/501/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» червня 2023 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 від 25.11.2021 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із Запорізької обласної прокуратури надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась у зв`язку із перебуванням на лікарняному по вагітності та пологам.

Захисник обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про перенесення підготовчого судового засідання для вирішення питань, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, на іншу дату у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому процесі.

Прокурор в судовому засідання наполягав на розгляді клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , не заперечував проти перенесення судового засідання на іншу дату для розгляду інших питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засіданні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про можливість розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , для вирішення інших питань, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання перенести на іншу дату.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , яке обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевскього районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2023 року відносно ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.07.2023 року, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається, оскільки ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились, а підстави, за яких було обрано запобіжний захід не змінились. Посилаючись на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, просив клопотання задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 в задоволенні клопотання прокурора просив відмовити, звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор нічим не підтверджені, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника, наполягав на його задоволенні, в задоволенні клопотання прокурора просив відмовити.

Заслухавши клопотання сторін кримінального провадження, з`ясувавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевскього районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2023 року відносно ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03.07.2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстав суду вважати що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні строку тримання під вартою в очікуванні суду відповідно до статті 5 § 3 Конвенції, період, який слід враховувати, починається в день затримання звинуваченого і закінчується в день винесення вироку, навіть, якщо його винесено тільки судом першої інстанції(§ 23-24 Калашніков проти Росії).

Виходячи із загальних принципів Конвенції судовим органам не надається вибору між тим, щоб «притягнути звинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду». До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає перед усім у забезпеченні «умовного звільнення», якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим. Збереження обґрунтованої підозри у тому, що заарештована особа вчинила злочин, є обов`язковою умовою законності продовження тримання під вартою, але з перебігом певного часу цього недостатньо і суд має встановити, чи продовжували інші підстави, наведені судовими органами, виправдовувати позбавлення волі. Якщо ці підстави були «доречними» та «достатніми», суд має також з`ясувати, чи виявили компетентні національні органи «особливу ретельність» у провадженні справи. Таким чином, національні суди зобов`язані переглядати правомірність попереднього ув`язнення осіб, які чекають суду, з метою забезпечення їх звільнення, коли обставини більше не виправдовують продовження тримання під вартою. Питання розумності терміну тримання під вартою не може бути оцінено абстрактно, але повинне оцінюватися в кожному випадку відповідно до його особливостей, бо немає встановлених строків, застосованих до кожної справи (Маккей проти Сполученого Королівства). Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою (Ідалов проти Росії §140)

При цьому, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Зокрема, у справі «Сергій Волосюк проти України» («SergeyVolosyuk v. Ukraine», рішення від 12 березня 2009 р.). Європейський суд з прав людини наголосив, «саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою…

Крім того, згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на «розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», а й передбачає, що «звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання» (пункти 37, 38).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку» (п. 51).

Разом з тим, у контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини, з огляду на те, що по даному кримінальному провадженню загальний термін тримання під вартою обвинувачених становить близького 3 років, при цьому, враховуючи дію закону № 838-VIII від 26.11.2015 року, відповідно до якого зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що на даний час становить 5 років 10 місяців, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про те, що лише подальше тримання обвинувачених під вартою може забезпечити їх належну процесуальну поведінку, на даний час не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки з огляду на рішення Європейського суду ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку (Панченко проти Росії § 106) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії §10), вагомість наявних доказів може бути важливим фактором, що свідчить про наявність в минулому і зараз серйозних ознак вини, само по собі не може служити виправданням тривалого тримання під вартою (Дереджі проти Туреччини §38), а наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективу про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЭСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі».

Тривала неможливість розгляду даної кримінальної справи не залежить від поведінки самих обвинувачених, при цьому як зазначив ЄСПЛ складність і специфіка розслідування є факторами, які необхідно враховувати при визначенні, чи проявили органи влади «особливу ретельність» в процесі провадження у справі (Скотт проти Іспанії § 74).

Так, прокурором у судовому засіданні використовувались стереотипні формулювання необхідності продовження строку тримання під вартою, при цьому не надано жодного обґрунтованого доказу того, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної явки обвинуваченого до суду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, суд не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів та доведеності вини обвинуваченого, а перевіряє лише обставини на предмет наявності ризиків.

Так, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання, яке збігається з місцем його реєстрації, родину, має на утриманні малолітню дитину, тобто має стійкі соціальні зв`язки.

Разом з тим з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, має судимість за вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, яка у встановленому порядку не знята та не погашена, тому є підстави вважати, що за таких обставин обвинувачений, може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, що в сукупності з тим, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, надає суду підстави обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місця проживання, поклавши на них обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в повній мірі відповідає характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до особистої свободи.

Міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, перебування на утриманні малолітньої дитини, наявність родини, постійного місця проживання, в даному випадку можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Розглядаючи можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає його таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого на даний час можливе, ризики, які виправдовують тримання його під вартою, зменшились.

При цьому, суд вважає доцільним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

З огляду на викладене, у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого слідвідмовити з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 181, 183, 194, 195, 315, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, громадянину України, запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за першим викликом та у призначений час;

- не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії ухвали тривалістю 2 (два) місяці, тобто до 30 серпня 2023 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Національної поліції України.

Роз`яснити органу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і повідомити про це суд.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та для відома направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Для вирішення інших питань, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання перенести на 01 серпня 2023 року на 09 годину 00 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1