Справа №592/4853/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/304/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

29 червня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/4853/23 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.04.2023 про накладення арешту на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

власника майна - ОСОБА_8 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки ОСОБА_8 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000100 за ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 369 КК, а отже не є суб`єктом ст. 170 КПК, у зв`язку з чим правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебувало в його власності не має. ОСОБА_8 з підліткового віку має проблеми зі здоров`ям, пройшов відповідні обстеження і у спосіб визначений законом отримав відповідні довідки. Ані в клопотанні прокурора, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості чи сліди містять вилучені у ОСОБА_8 довідки, а також яким чином може вказане майно бути використане як знаряддя вчинення злочину та бути предметом вчинення кримінального правопорушення.

14.04.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим із прокурором Сумської окружної прокуратури, звернувся слідчий Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000100 від 04.10.2022 здійснюється досудове розслідування за ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 369 КК за фактом того, що ОСОБА_8 перебуває у зговорі з ОСОБА_11 та здійснює пошук громадян України, які мають на меті за грошові кошти отримати фіктивні медичні документи, що містять неправдиві відомості про стан здоров`я особи і надають можливість звільнити осіб від мобілізації та військового призову.

04.10.2022 до ЄРДР за № 0000100 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369, а 11.04.2023 - про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204 КК.

12.04.2023 проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.04.2023 з метою відшукання та вилучення документації, яка є предметом вчинення кримінального правопорушення та містить неправдиві відомості, чорнових записів, блокнотів. В ході обшуку виявлено та вилучено: 1) медичну довідку ВЛК на ім`я ОСОБА_8 від 28.07.2022 на 1 арк.; 2) медичну довідку МДЦК та СП на ім`я ОСОБА_8 від 27.07.2022 на 1 арк.; 3) консультаційний висновок спеціаліста на ім`я ОСОБА_8 від 19.07.2022 на 1 арк.

Оскільки вилучені в ході проведення обшуку документи мають у кримінальному провадженні доказове значення та визнані речовими доказами, тому з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження слідчий просив накласти на них арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.04.2023 накладений арешт на медичну довідку ВЛК на ім`я ОСОБА_8 від 28.07.2022, медичну довідку МДЦК та СП на ім`я ОСОБА_8 від 27.07.2022, консультаційний висновок спеціаліста на ім`я ОСОБА_8 від 19.07.2022. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що медична документація, видана на ім`я ОСОБА_8 є речовими доказами у кримінальному провадженні, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та можуть прямо вказувати на обставини вчинення кримінального правопорушення. Відмова у накладенні арешту на вказане майно може призвести до його знищення, приховування, псування чи втрати, що в свою чергу вплине на повноту проведення досудового розслідування та не дасть змоги провести необхідні експертні дослідження.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а згідно п. 3 ч. 2 цієї статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Правило дотримання п`ятиденного строку на оскарження ухвал слідчого судді з дня їх оголошення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, покликано надати потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин процесуальний строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Власник майна ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_6 не були повідомленими про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції, а також присутніми на проголошенні ухвали слідчого судді, тому строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді підлягає поновленню, так як цей процесуальний термін пропущений з об`єктивних і поважних причин.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи власника майна ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 3 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Розглянувши клопотання слідчого та наклавши арешт на майно, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що медична документація, видана на ім`я ОСОБА_8 є речовими доказами у кримінальному провадженні, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та можуть прямо вказувати на обставини вчинення кримінального правопорушення.

Однак такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам КПК, оскільки при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно положень КПК (ст. 1 КПК) та належною правовою (судовою) процедурою забезпечити швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному примусу (обмеженню) (ч. 2 ст. 2 КПК).

Зокрема, при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя не дотримався вимог ст. 170-173 КПК, не достатньо з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 204 КК настає виключно у разі незаконного придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, пива, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, пального або інших підакцизних товарів, а за ч. 3 ст. 369 КК у разі пропозиції чи обіцянки службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, повторно та якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі, яка займає відповідальне становище, або вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000100 від 04.10.2022 за ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 369 КК за фактом того, що ОСОБА_8 перебуває у зговорі з ОСОБА_11 та здійснює пошук громадян України, які мають на меті за грошові кошти отримати фіктивні медичні документи, які містять неправдиві відомості про стан здоров`я особи, шо надають можливість звільнити осіб від мобілізації та військового призову, а також за фактом незаконного придбання з метою збуту або зберігання з цією метою тютюнових виробів.

12.04.2023 проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , в результаті якого виявлено та вилучено документи, зазначені в клопотанні слідчого.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий обґрунтував його тим, що зазначені документи можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, а повернення їх власнику може негативно вплинути на повноту досудового розслідування, а також призвести до продовження протиправної діяльності причетних до нього осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 131 КПК, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а згідно ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу прецедентну практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Відповідно рішення ЄСПЛ у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, констатовано, що «кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

В рішеннях ЄСПЛ від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24.03.2005 у справі «Фрізен проти Російської Федерації», наголошується, що «перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним».

З огляду на викладене, вилучене майно не може мати відношення до предмета, об`єкту чи об`єктивної сторони як кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК, так і кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК, а також знаряддя їх вчинення. При цьому колегія суддів ураховує той факт, що незважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється тривалий час понад 8 місяців, підозра нікому не оголошена, будь-які особи, які б видавали фіктивні медичні документи, що містили б неправдиві відомості про стан здоров`я якихось осіб і надавали б можливість останнім бути звільненими від мобілізації та військового призову, органом досудового розслідування на день апеляційного розгляду не установлені.

Указані обставини свідчать про те, що втручання органу досудового розслідування у право ОСОБА_8 на мирне володіння належних йому документів не є законним, не переслідує будь-якого суспільного інтересу і накладення арешту на них не можна вважати пропорційним заходом визначеним у кримінальному процесуальному законі цілям.

Не дотримавшись вимог ст. 131, 132, 170-173 КПК, не з`ясувавши і не дослідивши в достатньому обсязі всіх тих обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого ухвала про арешт майна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга представника власника майна - задоволенню.

Після скасування ухвали слідчого судді колегія суддів вважає за необхідне постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.04.2023 про накладення арешту на майно.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.04.2023 про накладення арешту на майно скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 про накладення арешту на майно, вилученого 12.04.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4