08.05.2023 Справа № 756/5374/23
Справа № 756/5374/23
Провадження 1-кс/756/1036/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , розглянувши матеріали клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001586 від 25.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України,

УСТАНОВИВ:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001586 від 25.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, про накладення арешту на майно, а саме: транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_1 , з ліками в яких закінчився строк придатності, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001586 від 25.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, за фактом неналежного виконання медичними працівниками ТОВ «МЕДВАК КЛІНІК» та ОСОБА_6 професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що призвело до тяжких наслідків, а саме: смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході досудового розслідування встановлено, що 25.04.2023, приблизно о 08:38 год., ОСОБА_8 , отримавши контакти від посадових осіб Відділення паліативної медицини Київського міського клінічного онкологічного центру, зателефонувала, як її запевнили, суб`єкту господарювання, який має право на медичну практику та перевезення пасажирів, для здійснення транспортування її хворої матері - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вказаного відділення. В ході розмови з ОСОБА_6 підтвердив, що має право на перевезення хворих пасажирів та в подальшому приїхав разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходилась хвора ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_6 разом с своєю дружиною ОСОБА_4 , не маючи ліцензії на медичну практику та перевезення пасажирів, забрали хвору ОСОБА_7 , та помістили її до транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, ОСОБА_6 сів за водійське сидіння, ОСОБА_4 сіла за переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_8 перебувала безпосередньо біля ОСОБА_7 , тобто при перевезенні хворої особи остання залишилась без медичного працівника, який повинен спостерігати за її станом. В дорозі ОСОБА_7 почало ставати гірше та вона померла без надання їй ОСОБА_6 чи ОСОБА_4 комплексу заходів, спрямованих на відновлення різко порушених або втрачених життєво-важливих функцій організму, при цьому останні на спеціальну лінію «103» не зателефонували, попросивши зробити це ОСОБА_8 .

В подальшому, донькою померлої було викликано поліцію, яка оглянула тіло та направила його на судово-медичну експертизу для встановлення причини смерті.

Крім того, було встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у порушення Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», не мали відповідної ліцензії для здійснення перевезення хворих осіб до медичних закладів.

Допитаний в ході досудового розслідування ОСОБА_6 повідомив, що він протягом тривалого часу неофіційно працює в ТОВ «МЕДВАК КЛІНІК», яке має всі необхідні ліцензії, де отримує заробітну плату, звідки і отримує вказівки по перевезенню хворих.

25.04.2023 проведено огляд транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого було встановлено, що у ньому відсутнє необхідне технічне обладнання, яке призначене для перевезення хворих людей, а саме: відсутнє необхідне медичне обладнання, спеціальні маячки, відсутні санітарні норми та можливість надавати комплекс заходів, спрямованих на відновлення різко порушених або втрачених життєво-важливих функцій організму, а наявні у автомобілі ліки мали прострочений строк придатності. Вказаний транспортний засіб було вилучено та поміщено на територію ТВП № 2 Оболонського УП ГУНП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 27-Д.

Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 26.04.2023 транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001586 від 25.04.2023.

З урахуванням наведеного, прокурор просить накласти арешт на вказаний транспортний засіб з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання в частині накладення арешту саме на транспортний засіб. Зазначила, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, оскільки вилучений автомобіль може містити інформацію, яка може бути використана як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що вилучене майно не відповідає ознакам речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, при цьому прокурором не доведено, що вказаний транспортний засіб містить на собі сліди злочину, а також те, що відносно вказаного майна призначені будь-які експертизи. Накладення арешту на автомобіль шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження буде надмірним тягарем для його власника, враховуючи воєнний стан у країні, а також те, що це єдиний транспотний засіб, яким користується уся родина.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності п.9 ч.1 ст. 7 КПК України.

За вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Арешт майна, відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

У частині 3 статті 170 КПК України зазначено, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст.94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу), 3) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001586 від 25.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, за фактом неналежного виконання медичними працівниками ТОВ «МЕДВАК КЛІНІК» та ОСОБА_6 професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, що призвело до тяжких наслідків, а саме: смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.04.2023 в рамках вказаного кримінального провадження зі згоди власника майна слідчими Оболонського УП ГУНП у м. Києві двічі проведено огляди транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_1 , на якому здійснювалось транспортування померлої ОСОБА_7 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин можливого вчинення кримінального правопорушення із застосуванням фото- та відеофіксації.

Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 26.04.2023 транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001586 від 25.04.2023.

При розгляді вказаного клопотання слідчий суддя враховує, що досудове розслідування здійснюється щодо кримінального правопорушення, пов?язаного з невиконанням чи неналежним виконанням медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для хворого, а тому вилучений транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_1 , на якому здійснювалось транспортування померлої ОСОБА_7 , може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення або може зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Отже, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, як застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна з метою збереження речових доказів, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Як вже зазначалося вище, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту на майно, разом з тим, зважаючи на те, що органом досудового розслідування під час оглядів проведено фото- та відеофіксацію транспортного засобу «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номерний знак НОМЕР_1 , відомості щодо обставин можливого вчинення кримінального правопорушення зафіксовано у відповідних протоколах слідчих дій та додатках до них, прокурором не надано доказів того, що в ході проведення досудового розслідування планується проведення експертизи щодо вказаного автомобіля, слідчий суддя приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення клопотання та накладення арешту на майно - транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони розпорядження (відчуження) вказаним майном, дозволивши власнику майна користування ним.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 94, 98, 132, 167, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001586 від 25.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: транспортний засіб «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони розпорядження (відчуження) вказаним майном.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 08.05.2023 о 17 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1