Дата документу 10.07.2023 Справа № 314/2508/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/2508/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/427/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Хортицьким районним судом м. Запоріжжя,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянула 10 липня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

В ході досудового розслідування відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити новий злочин - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 червня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 11 серпня 2023 року задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на тяжкість інкримінованого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , суд не врахував щире каяття обвинуваченого та визнання провини, а також те, що ОСОБА_8 заробляє на життя періодичною та сезонною роботою, що свідчить про наявний заробіток власною працею.

Адвокат вважає, що ризики в даному кримінальному провадженні відсутні або низькі, оскільки обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, що свідчить про відсутність існування ризику переховування від суду.

Крім того, беззаперечним доказом відсутності ризику незаконного впливу на свідків, потерпілого або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином є відсутність заяв та скарг свідків, потерпілих про вчинення на них будь-якого тиску або погроз.

Адвокат ОСОБА_6 звертає увагу суду на відсутність будь яких порушень обов`язків підозрюваного з боку ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування.

На думку захисника, більш ніж достатнім для ОСОБА_8 буде застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Просить скасувати ухвалу суду від 12.06.2023 р. та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_7 заявила про відсутність претензій до обвинуваченого, звернення до неї родичів обвинуваченого з проханням врахувати положення обвинуваченого та простити його, виступили на користь позиції сторони захисту.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачений клопотань про особисту участь не подавав, питань про погіршення правового становища обвинуваченого не ставиться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі визнання останнього винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри поряд із очікуваним покаранням та відсутністю у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, судова колегія враховує місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , а також стадію розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, що свідчить про можливість перешкоджання кримінальному провадження шляхом невиконання вимог про явку до суду, мотивуючи неможливістю прибути в судові засідання, що впливатиме на швидкість здійснення судового розгляду, у випадку перебування обвинуваченого на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також апеляційна інстанція зважає на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 корисного злочину, що поряд з його незалученістю до суспільно-корисної праці та відсутністю постійного джерела доходу, свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування обвинуваченого на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків та недоведеність ризиків, встановлених судом, колегія вважає необґрунтованими, оскільки стороною захисту не надано документально підтверджених доказів наявності у ОСОБА_8 родини або утриманців.

Відповідаючи на вимоги апелянта щодо застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, судова колегія виходить з наступного.

Так, вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт. На даний час не вбачається обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Суд, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні розбою в умовах воєнного стану, що підвищують суспільну значущість даної справи та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 про щире каяття його підзахисного, а також відсутність претензій у потерпілої, оскільки вказане виходить за межі обставин, які підлягають перевірці апеляційною інстанцією на даному етапі.

Отже, сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 12 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 11 серпня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4