Справа № 133/3710/21
Провадження №1-кп/132/127/23
Вирок

Іменем України

12 вересня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000297 від 24 серпня 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Краснодон Луганської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні одну малолітню дитину, працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_11 24 серпня 2021 року близько 01год.45хв. керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись по вулиці Довженка в місті Козятин Хмільницького району Вінницької області, в напрямку вулиці Катукова, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме п.12.2, згідно якого «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб, у межах видимості дороги», п.12.3, згідно якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», п.12.4, згідно якого «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50км./год.», внаслідок необережності, яка полягала у злочинній самопевності, а саме, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховував на їх відвернення, не врахував дорожніх умов, які склалися на той момент, не обрав безпечної швидкості руху, перевищив дозволену швидкість руху, не переконався у безпечності маневру, та, здійснюючи маневр об`їзду автомобіля марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 », який був припаркований з увімкненою аварійною світловою сигналізацією та габаритними ліхтарями біля правого узбіччя проїзної частини дороги, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , яка знаходилась біля лівої передньої частини автомобіля та надавала допомогу водію в підкачуванні колеса. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, з якими її було невідкладно доставлено та госпіталізовано до Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради. За висновком судово-медичної експертизи № 94 від 27.10.2021 року, у ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини стегневої кістки правого стегна зі зміщенням, закритий внутрішньосуглобовий перелом виростків великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням, закритий перелом таранної кістки правої стопи, рвана рана ділянки правого колінного суглоба, які не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року). Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/102-21/13211-ІТ від 21.09.2021 року, в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України, а в разі руху із швидкістю понад 50км./год. ще і п.12.4 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, водій автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до місця перебування пішохода, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 вбачається невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, а в разі руху цього автомобіля із швидкістю понад 50км./год., ще і п.12.4 Правил дорожнього руху України. Невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Отже, в діянні ОСОБА_11 , яке виразилось в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом та між спричиненими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_12 тілесними ушкодженнями наявний причинний зв`язок.

Обвинувачений ОСОБА_11 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, зазначивши, що до нього не причетний. Пояснив, що він є директором м`ясокомбінату та перебував вночі 24.08.2021 року на місці своєї роботи, де перевіряв роботу підлеглих йому працівників. Перед виїздом додому, юрист м`ясокомбінату ОСОБА_13 , попросив підвезти його до центру міста Козятин, прохання якого він задовольнив, підвізши останнього на своєму автомобілі марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », до місця призначення. Повертаючись додому, та рухаючись по вулиці Довженка зі швидкістю 50км./год., він з правої сторони походу руху свого автомобіля, помітив припаркований легковий автомобіль, марки якого не розпізнав, біля якого людей не бачив. Проїхавши повз вказаний автомобіль, не відчувши будь-якого удару, поїхав далі. Під`їхавши до свого будинку, припаркувавши автомобіль, який не мав жодних пошкоджень, зайшов до своєї квартири, до якої через деякий час прийшли працівники поліції, які повідомили, що він причетний до дорожньо-транспортної пригоди.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_11 , який заперечує свою причетність до вчинення даного кримінального правопорушення (злочину), оскільки його пояснення не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. При цьому, не визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_11 , суд розцінює, як спосіб захисту.

Винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується наступними доказами:

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні зазначила, що вона 24.08.2021 року в нічну пору доби, перебувала у своєї подруги в центрі міста Козятин, закінчивши спілкування з якою, з метою добратися додому, викликала таксі. Дочекавшись останнього, сіла в його салон, та в якості пасажира направилася до місця свого проживання. По напрямку руху слідування, на вулиці Довженка, в автомобілі спустило колесо, внаслідок чого водій був вимушений його зупинити, щоб полагодити його. Вона, з метою допомоги водію, а саме присвітити за допомогою мобільного телефону з функцією підсвітки, вийшла із салону автомобіля на вулицю. Так, перебуваючи біля привідкритої водійської двері, поблизу водія автомобіля, який намагаючись підкачати колесо за допомогою взятого насоса, вставляв штекер від нього у джерело живлення, розташоване на панелі приладів автомобіля, в момент, коли вона присівши та нахиливши голову до колеса, відчула удар в праву ногу, від якого впала, і вподальшому була доставлена та госпіталізована в лікарню, де їй була надана невідкладна медична допомога. Який саме автомобіль здійснив на неї наїзд вона не бачила.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомив, що в його користуванні перебував автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 », на якому він підробляв, здійснюючи перевезення пасажирів. Так, 24.08.2021 року в нічну пору доби він отримав замовлення, на яке зголосився. Приїхавши на місце виклику, до салону автомобіля сіла дівчина, як пізніше з`ясувалось ОСОБА_12 , яку він повіз до місця замовлення, яке вона вказала. Рухаючись по вулиці Довженка, в автомобілі спустило колесо, та він був вимушений зупинити свій транспортний засіб. Зупинившись на краю проїжджої частини дороги, увімкнувши аварійку, встановивши аварійний знак, та взявши з багажника насос, він з допомогою останнього вирішив підкачати колесо. При цьому, він попросив ОСОБА_12 йому допомогти у цьому, а саме підсвітити за допомогою свого мобільного телефону, щоб він зміг знайти необхідну насадку на колесо для підкачки, на що остання зголосилась, вийшла на вулицю, та стала біля водійської двері. В момент, коли він вставивши штекер від насоса у джерело живлення, розташоване на панелі приладів автомобіля, виходив із салону автомобіля, почув удар, звернувши увагу на який, побачив ОСОБА_12 , яка вже впала, а також побачив світло задніх фар іншого автомобіля, який не зупинившись, з великою швидкістю удалявся з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомив, що він працював юристом, начальником служби безпеки в ТОВ «Козятинський м`ясокомбінат», та в ніч з 23 на 24.08.2021 року перебував на своєму робочому місці, куди приїхав директор ОСОБА_11 , з метою перевірити роботу своїх підлеглих. Оскільки вже було надто пізно, і йому нічим було добиратися додому, він попросив ОСОБА_11 , його підвезти, на що останній погодився, та підвіз його до місця проживання. Попрощавшись, він пішов додому, а ОСОБА_11 поїхав далі, а тому про дорожньо-транспортну пригоду йому нічого невідомо.

При викладені показів потерпілої та свідків суд враховує, що положеннями КПК України не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання потерпілої особи та свідків, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.12.2022 року у справі № 754/10882/17 (провадження № 51-1223км22).

З урахуванням цього, покази потерпілої особи та свідків відображені без зайвої деталізації, а саме містять сутнісну (змістовну) їх складову.

Крім показань потерпілої та свідків, які були допитані в судовому засіданні під час розгляду даного кримінального провадження, вина ОСОБА_11 також підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події, складеним 24.08.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 , з план-схемою та ілюстрованими таблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно яких було встановлене місце дорожньо-транспортної пригоди, зафіксоване розташування автомобіля марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 », відносно елементів проїзної частини, біля якого було виявлено та вилучено зокрема накладку бокового дзеркала заднього виду автомобіля, винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 », та накладку бокового дзеркала заднього виду автомобіля, відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 24.08.2021 року, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, на які ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_16 від 25.08.2021 року у справі № 133/2648/21, накладено арешт;

- протоколом огляду місця події, складеним 24.08.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_17 , з ілюстрованими таблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно яких у дворі багатоповерхового жилого будинку АДРЕСА_3 , було виявлено легковий автомобіль марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », при огляді якого зокрема встановлено, що на ньому була відсутня накладка бокового дзеркала заднього виду автомобіля, та виявлені рештки джинсової тканини на правому передньому колесі. Автомобіль марки Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 »; бокове праве дзеркало заднього виду автомобіля; рештки джинсової тканини; виріз шкіряного сидіння, відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 24.08.2021 року, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, на які ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_16 від 25.08.2021 року у справі № 133/2648/21, накладено арешт;

- протоколом огляду місця події, складеним 24.08.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_17 , згідно якого потерпіла ОСОБА_12 в приміщенні травматологічного відділення КП «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради, добровільно видала працівникам поліції одежу, в якій вона перебувала в момент дорожньо-транспортної пригоди, зокрема джинсові штани із РБК в області коліна, які відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 24.08.2021 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, на які ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_16 від 25.08.2021 року у справі № 133/2648/21, накладено арешт;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 09.09.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 , та план-схемою, який є невід`ємним додаткам до нього, згідно яких свідок ОСОБА_14 на місці дорожньо-транспортної пригоди розказав та показав, де був зупинений легковий автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 », під його керуванням; його місце розташування відносно елементів проїзної частини дороги; місцезнаходження його та потерпілої ОСОБА_12 в момент настання дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/12907-ТР, складеним 15.09.2021 року судовим експертом сектору трасологічних досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_18 , згідно якого накладка бокового дзеркала заднього виду автомобіля, яку було виявлено та вилучено 24.08.2021 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди до розділення, була складовою частиною бокового дзеркала заднього виду автомобіля, яке було вилучено 24.08.2021 року з автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 »;

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/13211-ІТ, складеним 21.09.2021 року судовим експертом сектора автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_19 , згідно якого в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України, а в разі руху із швидкістю понад 50км./год. ще і п.12.4 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, водій автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до місця перебування пішохода, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці, в діях водія автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 вбачається невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, а в разі руху цього автомобіля із швидкістю понад 50км./год., ще і п.12.4 Правил дорожнього руху України. Невідповідність вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України в діях водія автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/12703-ФХД, складеним 23.09.2021 року завідувачем відділу завідувачем сектору фізико-хімічних досліджень Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_20 , згідно якого фрагмент тканини синього кольору, який був вилучений з поверхні диску колеса автомобіля марки «Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 », мають спільну групову належність із волокнами, які входять до складу джинсових штанів, які були вилучені у ОСОБА_12 ;

- висновком експерта № 94, складеним 27.10.2021 року судово-медичним експертом Калинівського районного відділення вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_21 , згідно якого у ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини стегневої кістки правого стегна зі зміщенням, закритий внутрішньосуглобовий перелом виростків великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням, закритий перелом таранної кістки правої стопи, рвана рана ділянки правого колінного суглоба, які не являлися небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року). Вищевказані ушкодження у ОСОБА_12 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності утворення можуть відповідати строку дорожньо-транспортної пригоди (24.08.2021 року);

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 27.11.2021 року начальником СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майором поліції ОСОБА_22 , та план-схемою, який є невід`ємним додаткам до нього, згідно яких потерпіла ОСОБА_12 на місці дорожньо-транспортної пригоди розказала та показала, де був зупинений легковий автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_14 ; його місце розташування відносно елементів проїзної частини дороги; місцезнаходження її та водія ОСОБА_14 в момент настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину).

Так, вина обвинуваченого підтверджується показами потерпілої та свідка; дослідженими судом протоколами огляду місця події з план-схемами та з ілюстрованими таблицями, які є невід`ємними додатками до нього; протоколами слідчих експериментів за участі потерпілої та свідка; висновками судових експертиз, та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Покази обвинуваченого ОСОБА_11 про його непричетність до вчинення данного кримінального правопорушення (злочину), суперечать встановленим обставинам та вищевказаним доказам.

Розглянувши доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_23 щодо відсутності будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_11 , суд вважає наголосити на наступному:

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 94 КПК України, суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (стаття 86 КПК України).

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1 статті 87 КПК України).

Визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду).

В рамках цього кримінального провадження № 0000297 від 24.08.2021 року, судом безпосередньо було досліджено надані стороною обвинувачення докази, зокрема покази свідка ОСОБА_14 , який був безпосереднім очевидцем кримінального правопорушення.

Ці покази є процесуальними джерелами доказів, у розумінні статті 84 КПК України.

Даних передбачених частиною другою статті 96 КПК України, обвинуваченим ОСОБА_11 та його захисником адвокатом ОСОБА_23 для доведення недостовірності показань ОСОБА_14 , як-то показання, документи, які підтверджують його репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останнього, надано не було.

Свідок ОСОБА_14 , перед його допитом в суді, був поінформований про його права та обов`язки, попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, склав присягу свідка, згідно якої зобов`язалався говорити суду правду і лише правду, з огляд на що, при відсутності обставин, передбачених статтею 87 КПК України, та даних, визначених частиною 2 статті 96 цього Кодексу, на переконання суду, відсутні правові підстави для визнання його показів неналежними та недопустимими щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які він повідомив у суді так, як сприймав і розумів їх.

Також, суд ураховує той факт, що відповідно до статті 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту свідком, щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Свідок, експерт зобов`язані давати показання суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Висновок або думка особи, яка дає показання, можуть визнаватися судом доказом, лише якщо такий висновок або думка корисні для ясного розуміння показань (їх частини) і ґрунтуються на спеціальних знаннях в розумінні статті 101 цього Кодексу.

Свідок ОСОБА_14 даючи покази у судовому засіданні, повідомив суду виключно ті факти та обставини, очевидцями яких він був безпосередньо. Тому, через призму кримінального процесуального закону, його показання не є показаннями з чужих слів.

Дані покази ОСОБА_14 узгоджуються із поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , та не суперечать іншим доказам, наведеним у цьому вироці.

Тому у суду відсутні підстави визнавати такі свідчення недопустимими доказами.

За приписами статті 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Суд, дослідивши протоколи слідчих експериментів за участі потерпілої ОСОБА_12 і свідка ОСОБА_14 , та додатків до нього, встановив, що органом досудового розслідування було дотримано вимоги ч.1 ст.240 КПК України. Дану слідчу дію було проведено для перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Під час слідчої дії, потерпіла та свідок на місці дорожньо-транспортної події у присутності понятих повідомили, за яких обставин та де саме був зупинений транспортний засіб, відобразили місце де вони знаходилися та що при цьому робили, вказали місце де відбулося контактування транспортного засобу обвинуваченого з потерпілою та за яких умов. За допомогою статистів були відтворені конкретні обставини події, проведено певні замірювання, зафіксовані відповідні числові параметри, які відтворені на план-схемі. Ніхто з учасників зауважень чи застережень до змісту слідчої дії не висловлював.

Матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протоколи слідчого експерименту за участі потерпілої та свідка відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими статтею 240 цього Кодексу.

Покази потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_14 , дані ними під час розгляду даного кримінального провадження, узгоджуються із тим, що вони вказували в ході досудового розслідування під час проведення слідчого експерименту за їх участі, та не суперечать відомостям про дорожньо-транспортну пригоду, зафіксованим в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 24.08.2021 року, план-схемі та ілюстрованим таблицям, які є невід`ємними додатками до нього.

Статтею 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; 4) висновки ревізій та акти перевірок.

Стороною обвинувачення у якості доказу наданий протокол процесуальних дій та додатки до нього, а саме зокрема протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 24.08.2021 року, план-схему та таблицю ілюстрацій, які є додатками до нього.

Відповідно до положень статті 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів . Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування. При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно частини першої статті 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, якими можуть бути, зокрема, фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерних даних та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу (стаття 105 КПК України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, хід і результати проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 24.08.2021 року, який складений органом досудового розслідування із дотриманням вимог статей 104, 105 КПК України. Схема місця ДТП є невід`ємним додатком до вказаного протоколу та долучена до нього. Викладена у схемі ДТП інформація, із графічним зображенням місця дорожньо-транспортної пригоди з відображенням та фіксацією на ньому всіх об`єктів та обставин, що стосуються події, не суперечить тим даним, які викладені у самому протоколі процесуальної дії, вона лише є більш детальною.

Протоколи огляду місця події від 24.08.2021 року, згідно яких був виявлений та вилучений транспортний засіб, який був причетний до вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, на якому були виявлені сліди кримінального правопорушення, а також вилучений верхній одяг потерпілої, зокрема штани джинсові, фрагменти тканини якого залишились на поверхні диску колеса автомобіля обвинуваченого, також складені у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Жодних зауважень дані процесуальні документи не містять. Клопотання з приводу допиту понятих під час судового розгляду не заявлялися.

Стороною захисту суду не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування відомостей, зафіксованих в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 24.08.2021 року, плані-схеми та таблиці ілюстрацій, які є додатками до нього, а також в протоколах огляду місця події від 24.08.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 242 КПК України, експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Згідно частини першої статті 101 КПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

На підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні даного кримінального провадження стороною обвинувачення у якості доказу надано висновок експерта № СЕ-19/102-21/13211-ІТ від 21.09.2021 року, згідно якого встановлено порушення саме обвинуваченим ОСОБА_11 вимог Правил дорожнього руху України, дії якого з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно даного експертного висновку він проведений судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів ОСОБА_19 , який має вищу освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення інженерно-транспортних експертиз за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» (свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта № 17747, видане ЕКК МВС 12.10.2020 року), стаж експертної роботи з 2020 року.

У цьому висновку міститься список використаної літератури, якими експерт керувався при проведенні експертного дослідження, вихідні дані щодо обставин кримінального правопорушення, перелік питань поставлених перед експертом, на які надані повні та обґрунтовані відповіді, що вказує на відповідність даного висновку вимогам статей 101, 102 КПК України, та його допустимість, як доказу.

Матеріали провадження містять достатні підстави для висновку і про те, що висновок судової трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/12907-ТР від 15.09.2021 року, та висновок судової експертизи матеріалів, речовин, виробів та харчових продуктів № СЕ-19/102-21/12703-ФХД від 23.09.2021 року, також відповідають вимогам статей 101, 102 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення в стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Виходячи з принципу диспозитивності, зазначеного у статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. При цьому, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Таким чином, сторона, зацікавлена у розгляді та вирішенні певного питання, має порушити його перед судом і на відповідній стадії провадження.

Під час судового провадження, суд дотримуючись вимог статей 10, 22 КПК України, створив всі необхідні та належні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник адвокат ОСОБА_23 мали можливість для з`ясування обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, реалізувати права, передбачені статтею 42 КПК України, зокрема вимагати виклику і допиту свідків захисту; збирати і подавати суду докази.

Однак будь-яких клопотань щодо виклику і допиту свідків захисту, та необхідності отримання нових доказів, зокрема шляхом проведення інших експертних досліджень у кримінальному провадженні, на спростування вихідних даних, які були отримані органом досудового розслідування в ході проведення ним оглядів місця події, та під час проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та свідка; а також на спростування висновків експертів, за результатами проведення ними відповідних експертних досліджень, які були покладені в основу обвинувачення, стороною захисту не заявлялось.

Клопотань про визнання доказів недопустимими в порядку статті 89 КПК України, стороною захисту також не заявлялось.

За наведених обставин, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_23 щодо відсутності будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_11 , є безпідставні та помилкові.

Відповідно до положень статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні, на думку суду було дотримано.

Дослідивши всебічно і об`єктивно усі обставини кримінального провадження, судом не було виявлено таких обставин, яким би версія обвинувачення не надала розумного пояснення або які би свідчили про можливість іншої версії інкримінованої події.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Прокурор ОСОБА_24 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, які він має відбувати реально, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Проте, прокурор визначаючи, що обвинувачений ОСОБА_11 , підлягає ізоляції від суспільства, на переконання суду, не звернув увагу та не врахував наступне.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесене до нетяжкого злочину.

ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Краснодон Луганської області (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 16.05.2005 року Южненским МВ УМВС України в Одеській області), має вищу освіту, працює директором в ТОВ «Менеджмент», перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину доньку ОСОБА_25 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане 27.03.2013 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 09.09.2021 року, ОСОБА_11 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, судимостей не має.

За характеристикою голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Приморська 19» ОСОБА_26 від 27.09.2021 року, ОСОБА_11 з 08.09.2000 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Скарг від сусідів не поступало, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Як слідує з довідок Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради від 09.09.2021 року, ОСОБА_11 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 , що передбачена статтею 66 КК України, є добровільне відшкодування завданих збитків, яка знайшла своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, в ході якого потерпілою ОСОБА_12 підтверджено факт надання ОСОБА_11 матеріальної допомоги на її лікування, та наявними платіжними документами на підтвердження цієї обставини.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 : вчинення злочину вперше; наявність на утриманні малолітньої дитини; добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_11 , що визначені статтею 67 КК України, в ході досудового розслідування, та під час судового розгляду, не встановлено.

Положеннями статті 75 КК України передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, урахувавши тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України. Звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на неї обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою. Перелік цих обов`язків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Поклавши на засудженого обов`язок, передбачений пунктом 4 частини 1 статті 76 КК України, суд не встановлює періодичність та дні проведення реєстрації; відповідно до частини 3 статті 13 КВК України вирішення цього питання віднесено до компетенції кримінально-виконавчих інспекцій. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (частина 3 статті 75 КК України). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано статтю 75 КК України.

Отже, підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є обґрунтоване переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення рішення, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин, характер суспільно небезпечного діяння, його наслідки, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватої особи в головних сферах життєдіяльності, її соціально-демографічні властивості, спосіб життя, соціальні зв`язки, посткримінальну поведінку, наскільки її ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі, соціально-психологічну характеристику тощо.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

До того ж слід зазначити, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи: характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, його особи та способу життя, зокрема те, що він зайнятий суспільно корисною справою (працевлаштований); до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; фактично позитивно характеризується за місцем свого проживання; обставини, що пом`якшують покарання - вчинення злочину вперше; наявність на утриманні малолітньої дитини, добровільне відшкодування завданих збитків; відсутність обставин, що обтяжують його покарання, суд прийшов до висновку, що зазначені обставини у їх сукупності не свідчать про ОСОБА_11 , як про особу, яка схильна до продовження злочинної діяльності та не свідчать про неможливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, однак із можливістю досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_11 від суспільства в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, встановлення якого є достатнім для того, щоб він довів своє виправлення. Проте в разі порушення ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків, він буде відбувати реальне покарання у виді обмеження волі.

Саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде «особистим надмірним тягарем для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Як зазначено вище, закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які з додержанням засад верховенство права та законності було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні.

Доводи прокурора, який виключає можливість застосування до ОСОБА_11 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, через невизнання ним своєї вини, судом відхиляються, оскільки заборони застосування статті 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини КК України не містить (постанова Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі № 205/7091/16-к).

Позиція потерпілої сторони щодо призначення засудженому виду та розміру покарання, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність (постанова Верховного Суду від 22.12.2020 року № 756/6415/20), зокрема і щодо застосування до засудженого положень статті 75 КК України.

При цьому, думка потерпілої сторони щодо покарання обвинуваченому, врахована в сукупності з обставинами, передбаченими статтею 65 КК України, однак не є вирішальною при прийняття судом даного рішення.

Відсутність належних доказів на підтвердження вжиття заходів зі сторони ОСОБА_11 для примирення з потерпілою особою, принесення ним вибачень за скоєне, в даному конкретному випадку не є підставою, що унеможливлює застосування статті 75 КК України.

Отже, прокурор та потерпіла особа висловлюючи свою позицію щодо покарання, яке необхідно визначити обвинуваченому, на переконання суду, з достатньою повнотою не врахували вимог статті 65 КК України, не взяли до уваги дані про особу обвинуваченого та спосіб його життя, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місце проживання характеризується позитивно, не врахували наявність обставин, що пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, що його обтяжує, та не звернули уваги на те, що при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що передусім метою покарання засудженого є його виправлення.

Відповідно до положень статті 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

За роз`ясненнями, які містяться у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 року у справі № 761/22398/17 (провадження № 51-673 км 20).

Наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_11 , позитивні дані про його особу, слугували підставою для призначення судом основного покарання із застосуванням положень статті 75 КК України, проте ці обставини не свідчать про неможливість застосування додаткового покарання.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, та його наслідків у вигляді спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, а також його поведінку після вчинення дорожньо-транспортної пригоди (залишення місця події, відмову у проходженні огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння), що вказує на небезпечність обвинуваченого, як водія під час керування транспортним засобом, суд приходить до висновку, що не призначення ОСОБА_11 , за таких обставин додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, буде свідчити про не дотримання судом загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення та допущення неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Використання ОСОБА_11 транспортного засобу для задоволення своїх особистих потреб, пов`язаних зокрема із пересуванням, не може бути безумовною підставою для призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху України значно перевищує особисті інтереси ОСОБА_11 .

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 »; автомобіль марки Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 »; бокове праве дзеркало заднього виду автомобіля; та верхня одежа потерпілої ОСОБА_12 , частина яких відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 24.08.2021 року, поміщена на арешт-майданчик відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області з подальшим переданням під зберігальну розписку законному володільцю транспортного засобу, а інша частина передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути (залишити) власнику (законному володільцю).

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме накладку бокового дзеркала заднього виду автомобіля; рештки джинсової тканини; виріз шкіряного сидіння, які відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 24.08.2021 року, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_16 від 25.08.2021 року у справі № 133/2648/21, на автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 »; автомобіль марки Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 »; бокове праве дзеркало заднього виду автомобіля; верхню одежу потерпілої ОСОБА_12 ; накладку бокового дзеркала заднього виду автомобіля; рештки джинсової тканини; виріз шкіряного сидіння, накладений арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_16 від 25.08.2021 року у справі № 133/2648/21.

Частиною 4 статті 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування призначалися та проводилися експерті дослідження, розмір витрат на які становить: згідно висновку експерта № СЕ-19/102-21/12907-ТР від 15.09.2021 року у розмірі 1372грн.96коп.; висновку експерта № СЕ-19/102-21/13211-ІТ від 21.09.2021 року у розмірі 1201грн.34коп.; висновку експерта № СЕ-19/102-21/12703-ФХД від 23.09.2021 року у розмірі 2745грн.92коп., висновку експерта № СЕ-19/102-21/12702-БД від 04.10.2021 року у розмірі 1639грн.97коп., а всього 6960грн.19коп., які підлягають стягненню з ОСОБА_11 на користь держави.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 12 вересня 2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, із іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 12 вересня 2023 року.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 »; автомобіль марки Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 »; бокове праве дзеркало заднього виду автомобіля; та верхня одежа потерпілої ОСОБА_12 , частина яких відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 24.08.2021 року, поміщена на арешт-майданчик відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області з подальшим переданням під зберігальну розписку законному володільцю транспортного засобу, а інша частина передана на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути (залишити) власнику (законному володільцю).

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме накладку бокового дзеркала заднього виду автомобіля; рештки джинсової тканини; виріз шкіряного сидіння, які відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 24.08.2021 року, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_16 від 25.08.2021 року у справі № 133/2648/21, на автомобіль марки «Volkswagen Passat B4», номерний знак « НОМЕР_2 »; автомобіль марки Toyota Camry», номерний знак « НОМЕР_1 »; бокове праве дзеркало заднього виду автомобіля; верхню одежу потерпілої ОСОБА_12 ; накладку бокового дзеркала заднього виду автомобіля; рештки джинсової тканини; виріз шкіряного сидіння - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновку експерта № СЕ-19/102-21/12907-ТР від 15.09.2021 року у розмірі 1372грн.96коп.; висновку експерта № СЕ-19/102-21/13211-ІТ від 21.09.2021 року у розмірі 1201грн.34коп.; висновку експерта № СЕ-19/102-21/12703-ФХД від 23.09.2021 року у розмірі 2745грн.92коп., висновку експерта № СЕ-19/102-21/12702-БД від 04.10.2021 року у розмірі 1639грн.97коп., а всього 6960грн.19коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя