ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/431/23 Справа № 697/942/20 Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Канівського міськрайсуду Черкаської обл. від 10.05.2023 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Каневі Черкаської обл., громадянина

України, який має загальну повну середню

освіту, не працює, не одружений, раніше

судимий:

- 8.04.1999 р. Канівським міськсудом

Черкаської обл. за ч. 1 ст. 222, ст. 94 КК

України до 8 років позбавлення волі;

- 22.09.2009 р. Деснянським райсудом м.

Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 р.

позбавлення волі;

- 16.12.2010 р. Канівським міськрайсудом

Черкаської обл. за ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК

України до штрафу у розмірі 1020 грн.,

проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 8.07.2023 р., в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Канівського міськрайсуду Черкаської обл. перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000067 від 26.03.2018 р., за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 8.07.2023 р. включно.

При прийняті такого рішення суд врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, а саме що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного злочину у сфері обігу наркотичних засобів, з корисливих мотивів, який, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких умисних злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, він не має постійного місця роботи та міцних соціальних зв`язків, законних джерел для існування, може переховувався від суду. Судом також встановлені і знайшли підтвердження ризики, передбачені п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість ухилятися від суду, що підтверджується зібраними по кримінальному провадженню письмовими документами та продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також, суд врахував стадію кримінального провадження, а саме що не закінчене судове слідство, не досліджені письмові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу місцевого суду, оскільки, на його думку, йому обрано занадто суворий запобіжний захід. Зазначає, що судом прийняте незаконне рішення, оскільки йому відмовлено в задоволенні клопотання про обов`язкову заміну запобіжного заходу та погіршення загального стану здоров`я. В оскаржуваній ухвалі зазначено, що він раніше судимий та не працює, однак в матеріалах кримінального справи наявна довідка Інформаційно аналітичного відділу ГУНП в Черкаської обл. станом на 2014 р., в якій зазначено, що не знятих та непогашений судимостей у нього не має. Крім того, зазначає, що в судовому засіданні оголошувалися матеріали про те, що він працевлаштований, вважає що не зазначення в ухвалі цих фактів тягне за собою скасування ухвали, оскільки в ухвалу внесена завідомо неправдива інформація. Автоматичне продовження строку тримання під вартою є неприпустимим, але прокурор в черговий раз посилається на одні й ті ж самі ризики, обвинувальний акт не містить посилань на обґрунтованість обвинувачення, розумність строків розгляду кримінального провадження вже порушена судом. Також, просить врахувати, що у нього є мати похилого віку, яка потребує його догляду та допомоги, стан його здоров`я також погіршився. Просить обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що перебуває під вартою близько 10 місяців, що є надмірно тривалим часом. Відповідно до ч. 1 ст. 322 КПК України судовий розгляд має бути проведений безперервно, крім часу призначеного на відпочинок. Строки розгляду не можуть вважатися розумними якщо їх порушено через зайнятість судді в іншому процесі, призначення судових засідань з великим інтервалом, відкладення справи через її неналежну підготовку, тощо, що свідчить про низький рівень організації судочинства та безвідповідальне ставлення до виконання своїх обов`язків, чим порушені його права та свободи, що на його думку тягне за собою необхідність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисницю, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали, виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Прийшовши до такого висновку, суд першої інстанції врахував позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р., згідно якої, питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

Виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо нього на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів та дійшов до правильного висновку про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Обґрунтовуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 до двох місяців, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального право-порушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину та за яке згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від шести до десяти років з конфіскацією майна, при цьому суд врахував, що раніше він притягувався до кримінальної відповідальної та має судимість, яка у встановленому законом порядку не знята і не погашена, однак належних висновків для себе не зробив та знову притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, що об`єктивно вказує на існування ризиків переховуватися від суду та вчинення нового кримінального правопорушення. На існування таких ризиків вказує і відсутність у обвинуваченого офіційного джерела доходу на момент його затримання. Суд врахував обізнаність обвинуваченого про суворість покарання, передбаченого санкцією статті за якою його притягують до відповідальності, та прийшов до правильного висновку, що не виключена можливість того, що ОСОБА_8 зі зміною запобіжного заходу може переховуватися від суду. Під час розгляду справи, після зміни запобіжного заходу на арешт обвинувачений порушив його вимоги, до суду не з`являвся, було оголошено його розшук, який тривав майже 2 роки. Крім того, суд врахував, що обвинувачений достовірно усвідомлює настання негативних для себе наслідків у виді можливого призначення йому покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, з метою його уникнення в даному кримінальному провадженні.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продов-жують існувати ризики, передбачені п. п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які було враховано при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що справа сфабрикована та обвинувачений не вчиняв злочину, то апеляційний суд звертає увагу, що суд на даній стадії кримінального процесу позбавлений можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, тому доводи апелянта щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасними.

З огляду на викладене доводи обвинуваченого про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи апеляції про те, що він позбавлений можливості допомагати своїй матері похилого віку не впливають на обґрунтованість підстав для продовження щодо нього строку тримання під вартою, крім того у обвинуваченого є сестра, яка може здійснювати догляд за їхньою матір`ю. Доводи про погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, оскільки обвинуваченим не надано доказів звернення до медичної частини ДУ Черкаський СІ або до ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» в Черкаській та Кіровоградській областях з відповідними скаргами.

Доводи апеляційної скарги про надмірну тривалість перебування обвинуваченого під вартою апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Канівського міськрайсуду Черкаської обл. від 10.05.2023 р., якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 8.07.2023 р. залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді