Дата документу 28.06.2023
Справа № 334/1864/23
Провадження № 1-кп/334/439/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000121 від 17.01.2023 року у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

До суду електронною поштою 27.06.2023 року надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Відносно кожного з обвинувачених продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили тяжкий злочин за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може спонукати кожного з них з метою уникнення від відповідальності, переховуватися від суду або взагалі виїхати на тимчасово окуповані території. Обвинувачені раніше підтримували спілкування з родичами потерпілого, їм добре відоме їх місце проживання, тому кожен з них може незаконно впливати на останніх. Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були раніше неодноразово засудженні за вчинення корисливих злочинів, не працюють, не мають законного джерела доходів, тому можуть знову вчинити новий злочин.

Захисник ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечувала, своє клопотання підтримала, просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Ризики, вказані прокурором, на теперішній час не актуальні та недоведені. ОСОБА_7 має сім`ю, стійкі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання. У разі обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, мати готова взяти на себе обов`язок забезпечити його усім необхідним. Крім того, у обвинуваченого ОСОБА_7 діагностовано невиліковна хвороба, яка потребує невідкладного діагностування та призначення належного лікування. В умовах СІЗО отримати належне медеичне обслуговування не можливо.

ОСОБА_7 підтримав свого захисника, просив змінити запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечувала, вказувала що клопотання необґрунтоване, містить загальні шаблоні твердження, ризики не доведені.

ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване та підлягає задоволенню оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених не змінилися та продовжують існувати.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, у разі визнання обвинувачених винними, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Отже існує висока ймовірність того,що кожен з обвинувачених з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за інкримінованим злочином поряд із очікуваним покаранням та відсутністю сталих соціальних зв`язків у кожного з обвинувачених, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Кожен з обвинувачених знає про анкетні дані, адреси свідків, які володіють інформацією про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також стадію розгляду, на якій жоден зі свідків не був допитаний, що свідчить про можливість незаконного впливу на них, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 раніше неодноразово судимі за умисні корисні злочини, що характеризує кожного з обвинувачених, як особу, схильну до злочинної діяльності, та поряд з відсутністю у кожного обвинуваченого офіційного працевлаштування та постійного джерела доходу свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченим злочину, дані про їх особу, що ризики та обставини відповідно до ст.ст.177,178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки кожного з обвинувачених.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинувачених винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Даних про те, що ОСОБА_7 не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.

Згідно ухвали Запорізького апеляційного суду від 12.03.2023 року ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» доручено провести медичне обстеження ОСОБА_7 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», та, за необхідності, надати належну медичну допомогу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника, та необхідність задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - по 26 серпня 2023 року включно.

Клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 26 серпня 2023 року включно.

Проголошення повного тексту ухвали 29.06.2023 року 14 год. 00 хв.

Ухала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1