В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/871/19

Провадження № 1-кп/348/31/23

25 вересня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

його захисника, адвоката - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №0000229 від 26.03.2019 року про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, розлученого, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, судимого вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2018 року за ч.1 ст.304, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, зміненим відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2023 року, призначивши обвинуваченому за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисні дії, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

Будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину, обвинувачений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, і повторно, у період іспитового строку, вчинив новий умисний злочин.

Зокрема, 24.03.2019 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 на легковому автомобілі марки «Ford» моделі «Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, голубого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні потерпілого, приїхали до господарства обвинуваченого, що за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході бесіди, обвинувачений ОСОБА_7 запросив потерпілого ОСОБА_6 пройти в будинок, що на території господарства за вищезазначеною адресою та залишитися там переночувати, на що останній погодився.

Перебуваючи в приміщенні свого будинку, у обвинуваченого ОСОБА_7 раптово виник кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме вказаним вище легковим автомобілем марки «Ford» моделі «Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, голубого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який знаходився на грунтовій дорозі неподалік території господарства.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, у період часу з 00 год. 00 хв. по 04 год. 30 хв. 25.03.2019 року, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дiй, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись зручними обставинами, а саме тим, що його товариш ОСОБА_6 , тобто потерпілий по даному провадженні, спить у приміщенні будинку, направився до зазначеного автомобіля, де діючи повторно, з прямим умислом, шляхом вільного доступу, відчинив двері та проник до салону автомобіля, де ключем, який він ( ОСОБА_7 ) витягнув із кишені светра ОСОБА_6 під час того, як останній спав, запустив двигун автомобіля, після чого, незаконно, всупереч волі потерпілого, заволодів транспортним засобом легковим автомобілем марки «Ford» моделі «Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, голубого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , що перебуває у користуванні ОСОБА_6 , вартість якого, згідно висновку експерта №СЕ-19/109/26-65АВ/19 від 25.04.2019 року становить 22192 грн. 00 коп., чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 на вказаному автомобілі з місця скоєння правопорушення зник і розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що проживає в с.Фитьків Надвірнянського району, Івано-Франківської області разом з батьками.

24.03.2019 року він разом із своїм товаришем ОСОБА_6 та іншими знайомими хлопцями грав в карти в саду у ОСОБА_6 , що біля його будинку в АДРЕСА_2 .

Перед вечором, коли всі почали розходитися по домівках, він з ОСОБА_6 на його ( ОСОБА_6 ) автомобілі марки «Ford» моделі «Sierra», номерний знак НОМЕР_1 , поїхали до нього додому, а саме в АДРЕСА_1 .

У нього вдама вони посиділи, поговорили і він запропонував ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, бо вживав спиртні напої під час гри в карти, в нього переночувати, на що останній погодився.

Коли ОСОБА_6 заснув, він пригадав, що мав зустрітися з своєю дівчиною ОСОБА_9 , яка проживала в с.Гвізд, тому вирішив скористатися його автомобілем щоб під`їхати до неї.

Він витягнув з кишені светра сплячого ОСОБА_6 ключі від автомобіля, відкрив його, сів та завів двигун, і без дозволу ОСОБА_6 , поїхав.

Вказує, що оскільки дівчини вдома не було (вона ще не приїхала з роботи) він вирішив поїхати за нею до м.Івано-Франківська по місцю роботи, що і зробив.

В подальшому, при в`їзді в м.Івано-Франківськ був зупинений працівниками поліції, яким зранку, коли прокинувся, зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що він здійснив угон його автомобіля.

Усвідомлює, що вчинив умисний злочин, у вчиненому розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення. Запевнив суд, що подібного більше не повторить, просить суд суворо його не карати.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, правильно кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання, за яким характеризуються позитивно, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного, та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_6 завданої матеріальної шкоди, який будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має і просить суворого не карати обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обтяжуючих покарання ОСОБА_7 обставин судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, думки потерпілого щодо призначення йому несуворого покарання, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а саме у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Разом з тим, вказані вище обставини в сукупності є на думку суду такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і дають підстави, з урахуванням як обставин у даному провадженні так і особи обвинуваченого, а також викладених вище пом`якшуючих покарання обставин, при визначенні покарання застосувати ч.1 ст.69 КК України та призначити його у виді позбавлення волі, однак нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.289 КК України.

Щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання, визначеного у санкції ч.2 ст.289 КК України, а саме у виді конфіскації майна або без такої, суд констатує наступне.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як визначено ч.2 ст.52 КК України, додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.

У відповідності до ч.2 ст.69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання суду, враховуючи особу обвинуваченого, обставини вчинення ним злочину, наведені вище пом`якшуючі його вину обставини, суд приходить до висновку про недоцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації належного йому майна.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що відповідно до вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.304, ч.2 ст.289 КК України та із застосуванням ст.69 КК України при визначенні покарання за ч.2 ст.289 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України останнього було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вказаний вирок - 12.09.2018 року набрав законної сили.

Проте, будучи судимим за вчинення умисного корисливого злочину, обвинувачений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, і повторно, у період іспитового строку, вчинив даний умисний злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України.

Крім того, згідно вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, ухваливши зарахувати останньому в строк відбування даного покарання строк попереднього ув`язнення в період з 21.10.2022 року до 20.03.2023 року включно, і рахувати вказаний строк від дати затримання - з 21.10.2022 року.

Згідно ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2023 року, даний вирок був змінений в частині встановлення обставини, що обтяжує покарання та призначеного обвинуваченому покарання, виключивши з мотивувальної частини вироку висновок суду про наявність рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання та призначивши обвинуваченому за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок суду залишено без змін.

Таким чином, вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року - 13.06.2023 року набрав законної сили.

Як перевірено судом, призначене ОСОБА_7 покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року, відбуто останнім на даний час частково.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

В судовому засіданні з`ясовано, що даний злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив до ухвалення вироку Богородчанським районним судом Івано-Франківської області від 20.03.2023 року.

Увідповідності до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 вчинив даний злочин до ухвалення попереднього вироку Богородчанським районним судом Івано-Франківської області від 20.03.2023 року, яким його засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, зміненого відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2023 року, призначивши обвинуваченому за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна, і який (вирок) набрав законної сили, суд вважає за необхідне призначити йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у відповідності до ч.4 ст.70 КК України, а саме у виді позбавлення волі, зарахувавши в строк призначеного за сукупністю злочинів покарання, - частково відбуте покарання за попереднім вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року, зміненим відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2023 року.

Також, як визначено ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного даним вироком слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2018 року та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Крім того, на підставі ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування остаточного покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженні, з 26.03.2019 року по 13.12.2019 року, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 року відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, даною ухвалою визначено розмір застави, яку мав право внести підозрюваний чи інша особа, та обов`язки, які покладалися на ОСОБА_7 у разі її внесення.

В подальшому, ухвалами Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 року, 17.07.2019 року, 12.09.2019 року, 28.10.2019 року та 12.12.2019 року ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 09.02.2020 року.

Також, даною ухвалою залишено без змін визначений ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 року розмір застави, в сумі 38420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп. та обов`язки у разі її внесення, покладені на ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 13.12.2019 року обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений із ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» у зв`язку із внесенням застави у визначеному в ухвалі розмірі.

Проте, в ході судового розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , який після внесення застави та з моменту звільнення з-під варти вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, із відповідними обов`язками, вчинив новий умисний злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України.

Таким чином, в рамках зазначеного кримінального провадження №0000114 від 21.10.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Міністерства юстиції України.

Як наведено вище, вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, без конфіскації майна.

Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2023 року, даний вирок був змінений в частині встановлення обставини, що обтяжує покарання та призначеного обвинуваченому покарання, виключивши з мотивувальної частини вироку висновок суду про наявність рецидиву злочину, як обставини, що обтяжує покарання та призначивши йому за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Отже, вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року - 13.06.2023 року набрав законної сили.

З огляду на викладене вище, строк відбування остаточно призначеного покаранняОСОБА_7 слід рахувати з 21.10.2022 року, тобто з часу його фактичного затримання по кримінальному провадженні №0000114 від 21.10.2022 року, в якому відносно нього Богородчанським районним судом Івано-Франківської області ухвалено вирок від 20.03.2023 року.

В зв`язку з наведеним, під час ухвалення вироку по даному провадженні, вирішенню підлягає питання щодо необхідності звернення в дохід держави застави в сумі 38420 грн. 00 коп., оскільки обвинувачений ОСОБА_7 порушив покладені на нього обов`язки, а саме скоїв новий умисний злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, у вчиненні якого визнаний винуватим згідно вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року.

З даного приводу суд зазначає наступне:

Як перевірено судом, згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 року відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, даною ухвалою було визначено заставу в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 38420 грн. 00 коп., яку мав право внести підозрюваний чи інша особа, та обов`язки, які покладалися на ОСОБА_7 у разі її внесення.

Зокрема, постановлено покласти на останнього наступні обов`язки: 1) прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора або суду, із визначеною періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України і в`їзд в Україну, зобов`язавши Управління ДМС України в Івано-Франківській області прийняти відповідний паспорт на зберігання.

Судом достовірно встановлено, що при застосуванні запобіжного заходу та визначенні застави, ОСОБА_7 було роз`яснено його обов`язки у разі її внесення і наслідки їх невиконання, а саме, що порушення вищевикладених умов запобіжного заходу у вигляді застави має наслідком звернення застави в дохід держави та зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя/суд вирішуватиме питання про застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу, що було зазначено слідчим суддею в ухвалі від 28.03.2019 року.

В подальшому, ухвалами Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.05.2019 року, 17.07.2019 року, 12.09.2019 року, 28.10.2019 року та 12.12.2019 року ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 09.02.2020 року.

Також, даною ухвалою залишено без змін визначений ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 року розмір застави, в сумі 38420 грн. 00 коп. та обов`язки у разі її внесення, покладені на ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 13.12.2019 року обвинувачений ОСОБА_7 був звільнений із ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» у зв`язку із внесенням застави у визначеному в ухвалі розмірі.

У відповідності до ч.8 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Згідно ч.9 вказаної статті, питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 , який після внесення застави та з моменту звільнення з-під варти вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, із відповідними обов`язками, вчинив новий умисний злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України.

Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, без конфіскації майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2023 року, даний вирок був змінений, призначивши обвинуваченому за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно, 13.06.2023 року вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року - набрав законної сили.

Частиною 3 ст.182 КПК України визначено, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Враховуючи наведене, те, що обвинувачений ОСОБА_7 після внесення застави та з моменту звільнення з-під варти вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, однак незважаючи на вказану обставину останній скоїв новий умисний злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України, у вчиненні якого визнаний винуватим згідно вироку суду, що набрав законної сили, те що заставодавцем не забезпечено належну поведінку обвинуваченого, внесена за нього застава у розмірі 38420 грн. 00 коп., на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 року, підлягає зверненню в дохід держави.

Відшкодування судових витрат належить вирішити з додержанням вимог ст.124 КПК України.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, арешт на майно не накладався.

Також суд зазначає, що згідно ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.06.2023 року обвинуваченого ОСОБА_7 було тимчасово залишено в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Міністерства юстиції України, до закінчення розгляду кримінального провадження №0000229 від 26.03.2019 року про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а тому у зв`язку із його завершенням, в подальшому вказану ухвалу суду слід вважати такою, що не підлягає виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 124, 369, 370, 371, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року, зміненим відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2023 року, більш суворим за даним вироком, призначити ОСОБА_7 покарання 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2018 року, і визначити ОСОБА_7 остаточне покарання 3 (три) роки 7 (сім) місяців позбавлення волі, без конфіскації належного йому майна.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк остаточно призначеного за сукупністю злочинів покарання, - частково відбуте покарання за попереднім вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2023 року, зміненим відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 13.06.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування остаточного покарання строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженні, з 26.03.2019 року по 13.12.2019 року, із розрахунку: день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Строк відбування остаточно призначеного покаранняОСОБА_7 рахувати з 21.10.2022 року, тобто з часу його фактичного затримання по кримінальному провадженні №0000114 від 21.10.2022 року, в якому відносно нього Богородчанським районним судом Івано-Франківської області ухвалено вирок від 20.03.2023 року.

Заставу в розмірі 38420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп., внесену за обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2019 року, по кримінальному провадженні №0000229 від 26.03.2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , в користь держави 1413 грн. 09 коп. за проведення у даному кримінальному провадженні судової автотоварознавчої експертизи за експертною спеціальністю «Автомобілі та автомобільне господарство», висновок експерта №СЕ-19/109/26-65АВ/19 від 25.04.2019 року.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.06.2023 року щодо тимчасового залишення обвинуваченого ОСОБА_7 в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Міністерства юстиції України, до закінчення розгляду кримінального провадження №0000229 від 26.03.2019 року про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку із його завершенням, після набрання даним вироком законної сили вважати такою, що не підлягає виконанню.

Речові докази: мобільний телефон марки «Prestigio», моделі «Muse D3», біло-золотого кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , із сім-картою мобільного оператора «Київстар» та флеш-накопичувачем об`ємом 4 Гб., які згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 26.03.2019 року після проведення необхідних слідчих передано на відповідальне зберігання законному власнику: ОСОБА_6 , після набрання даним вироком законної сили повернути власнику: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_2 .

Речовий доказ: автомобіль марки «Ford» моделі «Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, голубого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , який згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 26.03.2019 року після проведення необхідних слідчих передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , після набрання даним вироком законної сили повернути законному користувачу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_2 .

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1